662 



må man ej undra öfver alt samtiden talade och skref om »det i 

 flor stående Stockholm» och att den blifvande blomsterkonungen 

 inom kort och sedan hans verksamhet som läkare börjat blifva 

 ekonomiskt gifvande fann sig ganska bra till rätta. Hans bostad 

 hos »monsieur Meister» torde visserligen icke ha utmärkts af någon 

 vare sig större rymlighet, ljustillgång eller trefnad, ty det nuvarande 

 Hotell Sala, som synes vara detsamma som ålderman Jägkrs hus. 

 fastän med uppenbarligen i nyare tid upphuggna eller förstorade 

 fönsteröppningar, erbjuder i blott ringa grad dessa förmåner. Men 

 omgifningen var pittoresk och intressant, och Linxk, som längre 

 fram i tiden såsom namngifvare åt djur och växter gärna rörde sig 

 bland Olympens gudar och halfgudar och andra mytologiska 

 varelser, befann sig nu liksom under hela sin tillvaro som bofast i 

 Stockholm midt uppe i den antika gudavärlden, representerad af 

 de för barocktidens smak och idévärld så typiska kvartersnamnen. 

 Här funnos starka och tappra karlar som Mars, Hercules och Jason. 

 bedragna äkta män som Vulcanus, sköna kvinnor som Venus, Gala- 

 tea och Europa, hemska företeelser som Mediisa och Medea, Ovidius- 

 figurer som Pijrainiis och Thisbe o. s. v., ja öfver nittio mellan grän- 

 derna och brinkarna lokaliserade klassiska fantasiväsen, och trött- 

 nade man på dem, så erbjöd verkligheten mjxket, som äfven kunde 

 fängsla tankar och intressen. 



Vid många af de gamla gatorna, hvilkas namn ofta innehålla 

 intressanta erinringar om det medeltida och Vasatidens Stockholm 

 och minnen af framstående och märkvärdiga människor, lågo näm- 

 ligen hus, vackrare och ännu ej så vanvårdade och förfallna som i 

 våra dagar, hvilkas byggnadsart och utsmyckning säkerligen till- 

 talade LiNNKS för allt vackert och ovanligt här i världen vakna 

 sinnen. Sålunda låg t. ex. vid den nu så ruskiga, ej långt från 

 hans bostad belägna Kindstugatan och i kv. Cephens det länge den 

 rika och ansedda släkten Töhnk tillhöriga hus, hvars om religiös 

 tillförsikt vittnande inskription öfver den lilla vackra portalen: 

 »Then Gudh wil hielpa, kan ingen stielpa» säkerligen vann hans 

 gillande: vid Svartmangatan skänkte den med de Cruusska och 

 Lewenhauptska vapensköldarna och andra ornament rikt smyckade 

 portalen en erinring om hur äfven de smala och mörka gatorna i 

 stadens inre under stormaktstiden ingalunda ringaktats af rikets 

 förnämsta familjer; vid Prästgatan förde den lilla underliga järn- 

 dörren till höger om den egentliga porten i Hasselska huset tan- 

 karna tillbaka till den medeltida anordningen med »källarhåls» eller 



