724 



eller börjat att spridas. Ofta kan man emellertid genom att placera 

 de i regel mera i ögonenfallande plasmodierna eller ännu bättre de 

 omogna, ej ännu stelnade sporangierna i fuktig kammare, under ett 

 glas eller dyl., få dem att fullt utvecklas, så att äfven de blifva be- 

 stämbara. 



De utvecklade sporangierna kunna till formen mycket variera, 

 vara skaftade eller sessila o. s. v., hvilket af beskrifningarne nedan 

 närmare framgår. En företeelse, som i hög grad försvårar begrän- 

 sandet af vissa arter och deras identifiering, är förekomsten af s. k. 

 plasmodiokarpier, d. v. s. sporangiernas — äfven skaftade ar- 



Fig. 1. Myxonn'cet-iitvecklingen före sporangieblldningen. 

 A. Sporer, delvis groende, af Comatricha nigra. ^^''/i. — B. Syärinceller af Didtjmiiim Ser- 



pula. ^^"/i, — C. MyxauKibor av Fnligo septica. 



— E. Plasmodium af Dulijiniiiin serpiila. Vi 



— Enligt ScHixz. 



— D. Litet plasniodiuni af samma art. 3^'/,. 

 F. Plasmodie-styclve af Didijiniiim sp. ^'^"Ii, 



ters — förändring till krypande, oskaftade, mer eller mindre bug- 

 tade, förgrenade eller t. o. m. nätlika former. Inom en del släkten 

 hafva sporangierna sammanslutit sig mer eller mindre intimt till 

 komplexer af högre ordning: a?thalier. Stundom kan denna sam- 

 mansmältning vara så genomförd, att de enskilda sporangierna ej 

 längre kunna urskiljas i det utvecklade tethaliet, såsom t. ex. hos 

 Lycogala, Reticiilaria o. a. Som en praktisk anvisning vid bestäm- 

 ningen må därför nämnas, att sporangierna aldrig öfverstiga en 

 eller ett par mm. i tvärgenomskärning, hvaremot aethalierna pläga 

 vara flera gånger större. Gränsen mellan lethalier och tätt hopade 

 enskilda sporangier (såsom t. ex. hos Tubifera) är emellertid mycket 



