725 



vag; lör a'llialiel)il(lniiig fordras en slörre eller mindre upplösning 

 af de enskilda sporangieväggarne (jfr förhållandet hos DictijdUvlha- 

 liiun, som bildar den enklaste typen för [ethalierna). 



Sporangierna utgöras alllid af en vägg, som kan vara bildad af 

 ett till ett i)ar urskiljbara skikt, samt sporerna. Därtill kommer 

 hos en del arter ett från skaftets spets eller hos sessila former från 

 sporangie-basen inskjutande sterilt parti: kol um el lan, hvilken kan 

 vara pelarformad, konisk, halfklotformad eller klotrund. Sj)orsprid- 

 ningen befrämjas dessutom inom vissa grupper genom förekomsten 

 af sterila, på olika sätt förgrenade eller skulpterade trådar, utgående 

 från sporangieväggen eller kolumellan eller ock fritt liggande in- 

 blandade bland sporerna samt tillsammans utgörande det s. k. ka- 

 pillitiet. Med namnet elaterer pläga de nämnda fria kapillilie- 

 trådarne betecknas. 



vS porerna lemna för myxomyceternas begränsning synnerligen 

 viktiga karaktärer. Genom deras färg kunna stora afdelningar be- 

 gränsas, liksom hvarje art i regel har en ganska konstant färgton. 

 Uppgifterna i de följande artbeskrifningarne beträffande densamma 

 afse alltid den färg, som sporen uppvisar under mikroskopet vid 

 genomfallande ljus, utom i de fall, då särskildt anges, att uppgiften 

 hänför sig lill sporerna i massa, hvarvid då framhålles det helhets- 

 intryck, som en mängd af sporer mera makroskopiskt lemnar. 

 Sporytan eger vanligen en fin skulptur i form af vårtor, taggar, 

 band eller lister, hvilka senare pläga vara förgrenade, bildande ett 

 mer eller mindre upphöjdt nätverk på sporytan. För urskiljandel 

 af denna skulptur kräfves i allmänhet blott en förstoring af inemot 

 300 gånger; önskvärdt, om också ej oundgängligt är emellertid vid 

 flere tillfällen äfven användandet af immersion, hvilket alltid ger 

 klarare bilder af den finare skulpturen. 



Med den begränsning, hvari myxomyceterna här tagas, d. v. s. 

 bortseende från den parasitiska ordningen Phijtomyxinece samt 

 Acrasiecv, räknar den svenska floran inalles 123 arter. Denna siffra 

 torde få anses relativt hög och talar för, att vårt lands myxomycet- 

 flora i det hela taget kan betraktas som jämförelsevis väl känd. I 

 sin monografi upptar miss Lister (år 1911) inalles 240 hittills kända 

 myxomyceter, hvaraf således halfva antalet är funnet i Sverige. Ur 

 samma arbete framgår vidare, att från hela Storbritannien och Ir- 

 land, helt visst det hittills bäst undersökta området, 155 arter äro 

 kända, eller med den vidare begränsning, som här nedan ges ett 

 par arter, blott 152. En god jämförelse lemnar Schweiz, ett land. 



