806 



olika sammansatta med den vanliga formen för xötzqo^, d. v. s. fseces 

 af växtätande däggdjur. I de förra ingå i ofantligt större omfatt- 

 ning urinsyra och klorider, hvilket medför en bestämd olikhet i den 

 fysiologiska inverkan på vegetationen. (Om en särskild grupp af 

 nitrofyter med däggdjursurin som kväfvekälla behöfver uppställas, 

 lämnar jag därhän). 



Termerna saprofil och saprofytisk för den grupp af lafsamhällen, 

 som påverkas af kväfveföreningarna i humusbildningar, kunna med 

 den något förvirrade terminologi, som råder på hithörande områden, 

 ge upphof till missförstånd. Särskildt skulle man kunna förväxla 

 dessa saprofila lafvar med de lafarter, som, då de sakna gonidier, 

 bruka sägas lefva saprofytiskt. Man jag vill ogärna bilda en ny 

 term för denna lafsamhällsgrupp, som onekligen, biologiskt sedt, nära 

 sluter sig till andra, som saprofytiska allmänt erkända och upp- 

 kallade växtsamhällen, t. ex. de gröna saprobiernas. Och i själfva 

 verket finnes redan i litteraturen begreppet saprofila lafvar taget i 

 likartad bemärkelse som i denna af handling. Både Bitter (1899) 

 och Malme (1901) kalla de lafvar, som lefva ofvan döda växtdelar, 

 särskildt andra lafvar, och i dem nedsänkta rhiziner, saprofyter; och 

 jag själf visar 1907, hur de med olikartade alger utrustade Lecanora 

 g-e/Zofa-bålarna lefva saprofytiskt på h varandra. — Skulle emellertid 

 en ny term visa sig nödvändig, skulle jag vilja föreslå koniofil resp. 

 koniotyt (;fövc?= stoft), hän syftande på att kväfvekällan, humusbild- 

 ningar, här tillföras som stoft, vare sig med vatten eller luft som agens. 



I 



Då jag i det följande uppkallar vissa lafsamhällen under namn 

 af formationer, så uppställas dessa rent empiriskt efter arternas 

 fysiognomiska gruppering i naturen, på de analytiska och induktiva 

 grunder, hvilka Uppsalabotanisterna efter Ragnar Hults föredöme 

 bruka följa. Efter Kerner upptagas karaktärsväxterna som namn- 

 gifvare. Dessa lafformationer motsvara sålunda hvarken Warmings 

 »formations», eller hans »associations). De bli sedan de enheter, 

 hvilka närmast biologiskt och fysiologiskt skola undersökas. De 

 förberedande forskningar i detta hänseende, som här lämnas, torde 

 emellertid berättiga till att sammanslå dem till »de nitrofila lafvar- 

 nes formation» (formation då taget i Warmings bemärkelse) för 

 de fall, då en sådan enhet behöfver användas vid naturhistoriska 

 resonemang. 



