807 



De första uppteckniiigariie gjorde jag 1898 i Lppsala- trakten. 

 Sedan dess har jag under resor i olika delar af Skandinavien haft min 

 uppmärksamhet inriktad på hithörande fenomen, särskildt under 

 färder i Uppland, Södermanland, Skåne och den norska //ex-regionen. 



Frekvensgraderna äro de 5 Hultska: ymnig (v), riklig (r), strödd 

 (s), tunnsådd (t) och enstaka (e). 



Då ej auktorsnamn blifvit utsatta för lafvarne, ansluter sig art- 

 uppfattningen till Th. Fhiks' Lichenographia scandinavica och den 

 härpå samt professor Fries' manuskript och föreläsningar grundade 

 förteckningen öfver Skandinaviens lafvar, som 1880 utgafs af O. G. 

 Blomberg och K. B. J. Forssell. Lektor G. Mal.me och Fil. Lic. 

 Thore Fries har vänskapligen biträdt mig vid bestämningen och 

 revideringen af en del arter. — Likaså står jag i tacksamhetsskuld 

 till lektor H. Wilh. Arnell för bestämning och granskning af mina 

 mossprof. Deras nomenklatur ansluter sig till Lindberg, Musci scan- 

 dinavici. För fanerogamerna följes elfte upplagan af Hartmans flora, 

 för algerna Kjellman, Skandinaviens hafsalgflora. 



NÅGRA DRAG UR DE PETROFILA LAFSAM HÄLLEN AS ALL- 

 MÄNNA UTVECKLINGSHISTORIA OCH EKOLOGI. 



Om lafvegetationen på det nordiska inlandets klippor och block 

 förekomma i litteraturen flera notiser, dock alltför knapphändiga 

 ens för att ur dem få fram den bild af dess utvecklingshistoria och 

 ekologi, som denna lilla undersökning kräfver till bakgrund. 

 Utgående från mellersta Upplands slättbygd, där mina flesta 

 ståndortsanteckningar äro gjorda, skall jag därför söka lämna en 

 öfversikt af de växtsamhällen på öppet belägna medelstora eller 

 större block af granit, gneiss och leptit, i hvilka lafvarne så starkt 

 dominera, att man kan tala om lafsamhällen, hufvudsakligen från 

 synpunkten af deras ståndorters allmänna topografi och ekologi. 



De yttyper på ett block, hvilka man på växtfysiognomiska grun- 

 der bör hålla i sär, äro zenitytor, lodräta väggar, öfverhän- 

 gande väggar (öfverlutor) och grott-ytor, (tak, -sidor och 

 -botten). Deras förhållande till hvarandra synes bäst på bifogade 

 figur, fig. 1. De delar af ett block, som döljas af den omgifvande 

 markens vegetationstäcke, upptagas därjämte särskildt på grund af 

 sin afvikande vegetation under namnet fotytor. 



