809 



bestå af flere 10-tal Q cm. stora Lecanora cinerea-flak. 1 det sam- 

 hälle som bildats, C.inerea-formationen, i hvilket också andra 

 krustalafvar utbredt sig på Rhizocarpas bekostnad, ha äfven nya 

 element inkommit, såväl krusta- som bladlafvar. 



Bland dessa senare märkes Parmelia saxatilis (L.) Ach. Då denna 

 blifvit riklig, har den till sällskap en hel del andra bladlafvar, sär- 

 skild t Parmelia- samt Gijrophora-arter, och man kan nu nämna 

 samhället Saxatilis-formationen. I naturen möter man dock 

 dessa tvänne sistnämnda samhällen i sina rena former — Hults 

 lecideta pura och parmelieta pura (Hult 1887 p. 196) — icke 

 så ofta som öfvergångsstadiet dem emellan, hvilket kanske lämpligen 

 sammanfattas under namnet Cinerea-Saxatilis-formationen efter 

 de två gråa lafvar, hvilka väl framför andra gjort, att gråsten er- 

 hållit detta sitt folknamn. Som svenskt namn torde grålafs-sam- 

 hället vara lämpligt. 



Saken förhåller sig nämligen så, att kampen mellan krusta- och 

 bladlafvar, som i det allmänna föreställningssättet — ett par märk- 

 liga undantag föreligga i Kihlmans framställning af Lecanora tarta- 

 reas biologi, Bitters af Pertiisariaceernas och Malmes (1901 p. 178), 

 skildring af huru Lecidea fiiscoatra håller sig mot att öfverväxas 

 af Parmelia centrifiiga och P. saxatilis — alltid antages sluta med 

 att de förra öfverväxas af de senare, i själfva verket är betydligt 

 mera komplicerad. 



Bladlafvarne, och nu särskildt Parmelia saxatilis, breda sig visser- 

 ligen, tack vare bålflikarnes högre läge, i stor utsträckning utöfver kru- 

 stalafvarnes bålar och döda dem under sin skugga, hvarvid helt säkert 

 dessa senare vid sin bortmultning lämna näring åt de förra. Men 

 krustalafvarne ha äfven mycket viktiga värn mot denna öfver- 

 växning. 



Som jag i en kommande uppsats närmare skall utveckla, utlöser 

 nederbördsvattnet ur bålen af Lecanora cinerea liksom flere andra 

 af Cme/To-formationens konstiluenter med skorplik bål, exempelvis 

 Lecanora gibbosa, Lecidea fuscoatra och L. macrocarpa, en substans, 

 som indränkt i den tillstötande bladlafsbålen troligen verkar dö- 

 dande eller tillväxthämmande på densamma. Lösningen är visser- 

 ligen mycket utspädd, men tack vare den långsamma tillväxt, hvil- 

 ken är lafvarne egen, itereras indränkningen tid efter tid och kan där- 

 för verka kraftigt nog. Granskar man sålunda en kontakt mellan Le- 

 canora cinerea och Parmelia saxatilis, finner man ej sällan den senares 

 bål i kontakten visa en del sjukliga förändringar: inrullningar. 



