.Sll 



dea orosthea-formationerna. I motsats till grå latsamhället ha 

 vi här lysande och hjärta färger t. ex. Lecanora sordida krilhvit, 

 ofta med ett stick i rosa; Lecidea orosllwa ljusgul; (^onioci/he fiir- 

 furaccd och Lecidea liicida gröngula o. s. v. På nägon närmare 

 heskrifning af dessa inlåter jag mig icke, då koprofilerna, som i det 

 följande skall visas, här ha så liten betydelse. — Då detta också 

 är fallet på grottytorna, hvilkas vegetation är nära besläktad med 

 de öfverhängande väggarnes, lämnar jag äfven dem å sido. Några 

 ståndortsanteckningar återfinnas dock i kapitlet om de saprofila 

 lafsamhällena. 



Fotytan, som är starkt sluttande eller lodrät, men ej öfverhän- 

 :gande, är ojämnt utbildad och kan ofta saknas. Den har sällan större 

 höjd än 10 cm. Den har en mycket intressant, hittills så godt som 

 förbisedd lafvegelation af Bacidut inundata lichenes imperfecli etc. 

 l']\emplaren sluta sig sällan tillsammans, utan stora ytor af hällen 

 äro bara. 



De två faktorer, som på samma substrat och under samma geo- 

 grafiska förhållanden mera i smått betinga lafsamhällenas fördel- 

 ning, äro bevattningen och belysningen. 



Den kritiska skiljelinjen mellan stark och svag vattentillförsel på 

 <le olika ytt5'^perna är lodlinjen. För att visa detta skola vi se, hur 

 de olika yttyperna komma i åtnjutande af de olika vattenkällorna: 

 regn, snö, dimma, rimfrost och grundvatten. 



Hvad regnet beträffar, faller detta mer eller mindre lodrätt ner på 

 /eni t ytorna och fördelas visserligen ej direkt lika på dessa, enär de 

 starka lutningarne erhålla betydligt mindre direkt nederbörd än de 

 svagare. Men efter endast en kort stunds regn, när laftäcket nått 

 sin mättningskapacitet, rinner öfverloppsvattnet från de svagare lut- 

 ningarne ner öfver de starkare. 



Ofta kunna de topografiska förhållandena vara sådana, att detta 

 öfverloppsvatten rinner ut öfver särskilda mer eller mindre begrän- 

 sade allop])sytor: s i pp er vatten sy t or. 



De icke eller svagt nitrofila lafsamhällena på dessa har jag föga 

 studerat. Bland beståndshildare och dominerande arter märkas 

 Dermalocarpon niiniatam — efter hvilken jag ad interim ger dessa 

 samhällen ett kollektivnamn — , Kphebe puhescens, Gyrophora hir- 

 snta, G. polijphylla /S deusta, G. pohjrrhiza, Pannaria microphylla, 

 rinbilicaria pnstul(da m. fl. På sippervattenytor i bergsprängningar 

 kan af dessa Gijrophora hirsntd uj)pträda som en enbart domine- 

 rande, riklig — ymnig, antagligen svagt saprofil kolonist, så t. ex. i stor 



