812 



utsträckning på sprängningar i Stockholms-granit, hufvudstadens 

 norra järnvägsnät. 



Vid konstant vattentillförsel betäckas dessa ytor af de karaktäristiska 

 svarta algsamhällen, för hvilka jag från folkspråket upptar namnet 

 bergssegor. Dessa bildas äfven ofta på klippväggar nedanför rem- 

 nor, där grundvatten bryter fram. De bestå af cyanofyceer, dels 

 fria, dels licheniserade sådana, bildande en tät låg matta af så mörk 

 färg, att man för att låna en bild af Kerner, I p. 119, får intryck 

 af att ett fat bläck hällts ut öfver klippan. I nederbördsrika klimat 

 bli de synnerligen iögonenfallande på de lutande och lodräta berg- 

 väggarne, så t. ex. i den norska //ex-regioneii. Deras ekologi är föga 

 känd. Danskarne (Hartz p. 230, Porsild p. 210) bruka för de 

 grönländska klippornas »sorte striber» (»black stripes» Warming 1909 

 p. 241) framhålla de häpnadsväckande temperaturextremer, för hvilka 

 dessa samhällen äro utsatta. 



De lodräta väggarne komma i afgjordt sämre åtnjutande af det 

 direkta regnet. Dock kan äfven deras lafvegetation vid storm och 

 blåst bli fullt genomblött af regnvatten. Härtill kommer sipper- 

 vattnet från de redan mättade zenitytorna, hvilket blad- och krusta- 

 lafvarna härstädes utbreda sinsemellan. 



Men redan då detta slags ytor börja luta inåt endast några grader^ 

 inträder en än hastigare omkastning i vattentillförseln. Sippervatt- 

 net kommer nämligen ej öfverlutan till godo. Då det når öfre 

 kanten af denna, samlar det sig till droppar, som falla direkt till 

 marken. Någon sugning från laftäcket, hvilket eventuellt skulle 

 draga till sig sippervaltnet och utbreda detsamma, som faktiskt äger 

 rum i de lodräta väggarnes vegetation, kan ej inträda här. Några 

 af hufvudkonstituenterna i de två här dominerande lafsamhällena, 

 Sordida- och Oros//jea-formationerna, t. ex. Lecidea orosthea själf, 

 Amphiloma, Hccmatomma coccineum, Coniocybe fiirfiiracea, Lecidea 

 liicida m. fl. hafva nämligen en af soredier täckt, starkt ombrofob bål, 

 från hvilken vatten rullar af i stora droppar, som vore det kvicksilfver. 

 För att visa huru kraftigt dessa leprösa ytor kunna hålla väta ifrån 

 sig, kan t. ex. följande fall tagas. På ett mindre Uppsala-granit- 

 block i barrblandskog, Knifsta, Uppland, fanns en öfverluta mot 

 XV och V, lutande c. 5 från lodlinjen, gående från marken upp 

 till 40 cm:s höjd. Begränsades uppåt af en hvälfd zenityta med 

 mosstäcke af bland annat Dicraniim scoparium och Stereodon cii- 

 pressiforme med inströdda Cladonia rangiferina (L.) och Cl. sqiiamosa. 

 Öfverlutan var täckt af en obestämd lichen imperfectus (riklig), Am- 



