81 :^ 



philoma lanugiiwsiim (strödd) och Ilccmalomma coccineiim (strödd). 

 Trots att det regnat intensivt de båda föregående dagarne, nattens 

 dagg varit betydlig, Cladoniiv stodo nijul-ca och mättade med fuk- 

 tighet, och vatten med lätthet lät sig frampressas ur mosstäcket 

 mellan fiugrarne, voro Htvmatomma- och Amphiloma-hk\i\rm allde- 

 les torra, och från desamma röko vid beröring som ett lint moln 

 soredier. Samma var förhållandet med Lichcn imperfectus (19 "7« 12). — 

 Ju högre upp på blocken eller bergknallarne öfverlutorna äro belägna 

 och ju mer de sålunda genom den stigande vindstyrkan bli utsatta 

 för att vätas af regn eller att isbark-beläggas (jmfr nedan), dess 

 högre vinklar mot lodlinjen tyckes det behöfvas, för att Sordida- 

 och 0/'o.s//?ea formationerna skola kunna hålla stången mot de lod- 

 räta väggarnes F/j//(///Josa-formation. 



Grott ytor na förbli så godt som oberörda af regnen, och regn- 

 stänk afiedes hastigt af de äfven här vanliga leprösa lafvarne. 

 Fot ytan hålles genom nedsipprande vatten och kontakten med 

 markens mosstäcke ganska jämnt fuktig, skyddad som den är för 

 afdunstning. 



Snöns fördelning (jmfr fig. 1) och afsmältningssätt erbjuder myc- 

 ket af intresse; och jag torde, liksom för andra drag af klippsam- 

 hällenas ekologi, hvilka här skizzeras, en gång återkomma utförli- 

 gare härpå. 



Zeni ty torna täckas vid snöfall i lugnt väder af en snökalott, 

 ur hvilken ofta de af koprofda formationer klädda spetsigaste top- 

 parne sticka upp. Vid snöstorm utan snöbarkbildning (jmfr Ham- 

 BERG 1902, p. 377) får stötsidan en tunnare snöbeklädnad än lä- 

 sidan. Snökalotten griper ej sällan öfver de angränsande lodräta 

 väggarne och öfverlutorna som en gesimsdrifva. — Vid afsmält- 

 ningen spelar undersmältningen (Kihlman, p. 47) en mycket stor 

 roll. Genom det sällan mäktiga snötäcket insläppas betydliga Ijus- 

 och värmekvantiteter till laftäcket, som friskt vegeterar i droppet 

 frän eller i kontakt med det ofvanliggande snöhvalfvet. Sippervatt- 

 net förhåller sig till de lodräta väggarna, öfverlutorna och 

 grott-laken som sippervattnet efter regn, blott att tack vare ge- 

 simsdrifvorna lafvarne på de af dessa täckta partierna af lodräta 

 väggar och öfverlutor också blötas. Man skulle tro att för de när- 

 mare marken varande partierna af dessa yttyper markdrifvornas 

 smältvatten skulle vara af betydelse. Denna är emellertid ganska 

 liten. Rundt blocken uppstår nämligen en mer eller mindre sam- 

 manhängande vindkanal (jmfr figuren), som skiljer blocket från 



