830 



slickningsområde vid normala vindar gå upp på de renspolade hällarna 

 i nästa bälte. Verrucarian y i hela bältet; i undre delen Hildenbrandtia 

 rosea KCtz. och Lichina confinis. I basen gick Facus Areschoiigii v. mina 

 upp i en eller annan dm. höga uddar. 



d. Storm-bältet. Från c:a 5 till 10 m. ofvan hvl. Stora frisköljda 

 hällar med kolonier af Caloplaca miirorum s och fläckar af Verriicaria 

 maiira och Grimmia maritima e. Små partier af Cme/ea-forniation på 

 zenitj^tor i skyddadt läge samt Ramalina ciispldata (Ach.) Nyl. på klyf- 

 tornas väggar. 



c. Fågel-regionen. Sträckte sig ända till toppen. Här hade måsarne 

 sitt tillhåll. Ståndorterna voro följande och med följande vegetation: 



1) Klipphällar. På dessa funnos till c:a 10 % af hela ytan bara 

 fläckar, orsakade af lokal inverkan af fågelexkrement. Vegetation var en 

 Aan//ior/a-formation, i hvilken kvarstod en grundstomme af grålaf-sam- 

 hällets element. Karaktärslafvar: 



Skalor 



\ Höjd 



Liinad 



Fig. 4. Profil genom den .starkt exponerade klippan Jeitingen 1 Bergens yttre skärgård. 



visande zonuppdelningen. 



Lecanora atra t. 



» cinerea r. 



Parmelia saxatilis r. 



i tiliacea e (uppemot toppen). 



Physcia aqiiila e. 

 » pityrea e. 

 Verrucaria manra t (förekom ända 



upp mot toppen). 

 Xanlhoria parietina r. 



2) Hällkar. Funnos här och där ända upp mot toppen. Det af grön- 

 alger uppfjllda vattnet var af fåglarna upprördt till en ogenomskinlig 

 mölja full af fjäder och exkrementer. Vid stränderna ordnade sig vegeta- 

 tionen i bälten, en miniature motsvarande fördelningen vid de skyddade 

 hafsstränderna. Vid passpunktsnivån började ett bälte af 1—3 cm. höjd 

 af ymnig Verrucaria maiira. Därofvan kom ett »storm-bälte» af samma 

 höjd utan vegetation och så fågelregionen. 



