832 



3" De lodräta väggarne voro påverkade dels af sippervatten från pal- 

 larna, dels och förnämligast af fågelexkrementer och saltvattensstänk vid 

 stormar. Ofvan stormbältct rådde, som nyss antydts, ett Dermatocarpon- 

 samhälle med svag antydan till saprofilism. Här hade däremot en Pa- 

 rietina- formaiion kommit till utbildning, hvilken utom några inströdda 

 kruslalafvar bestod af: 



fkdoplaca maronim /5 miniata e. Xanthoria parietina y-r. 



Ett utprägladl koprofilt samhälle, som väsentligen är bundet vid 

 kustklippor ^) i såväl norra som södra hemisfärens zon, är den redan 

 i inledningen omnämnda Prasiola-formationen. Den förekommer 

 visserligen inne i landet, men här under samma förhållanden som 

 vid kusten: invid ett stort vatten och på måsars och tärnors utsikts- 

 block (sjön Åsnen, Bohge p. 210). Vid kusten är den ej ovanlig 

 på fågeltopparne. Borgesex, som p. 715 meddelar en fotografi från 

 Färöarne af en »Prasiola s//p/7« /a- association», säger på samma sida: 

 »Prasiola stipitata grows as a rule on horizontal or slighthy sloping 

 sides of rocks, and prefers places where birds live, especially the 

 summits of rocks under fowling clif(s>. Den upptages här, ehuru 

 algformation, enär den ofta är uppblandad med lafvar. Som exempel 

 på dess sammansättning och uppträdande kan fältet 1. på tafl. 30 med 

 tillhörande beskrifning tagas. 



De fem nu skildrade formationerna, af hvilka de i inlandet upp- • 

 trädande där hålla sig väl åtskilda, visa på kustlandets fågeltoppar 

 betydligt större tendens att öfvergå i hvarandra och uppträda ofta 

 mera som facies af samma formation. Till den brokighet, som den 

 ornitokoprofila vegetationen här erbjuder, bidrar åtskilligt. Så t. ex. 

 att det rikare fågellifvet indrager betydligt större och mera omväx- 

 lande arealer af block- och klippytor inom dess krets. Dessutom 

 har man att räkna med växlande inblandningar af de halofila laf- 

 varne såsom Verriicaria maiira, Lichina pygmcea och L. confinis 

 samt den grupp af de s. k. strandlafvarne, särskildt Physcia aquila 

 och en rad Ramalina-arter, hvilka hafsklimatet såsom sådant tyckes 

 särskildt gynna. 



Obeständigheten visar sig redan på de första koprofila inträng- 

 lingarne i grålaf-formationen: 



19 Vt 12. Herlö, Bergens yttre skörgård, Erica cinerea-regionen. På 

 den låga platån > Hvalen» låg i en strandäng ett 1,2 m. högt granitblock. 

 Det var bevuxet af en C/ne/-ea-Sa.iY///7/s-formation med bl. a.: 



^; Jag frånser sådana förekomster som på starkt urindränkt mylla vid Dalarö 

 klockstapel (19 'V' 12). 



