856 



ning, stormbältet af stormvågornas. Verriicaria /naura-formationens 

 upphörande betecknar den från fjärran håll synliga gränslinjen. 

 Stormbältet, där vegetationen är koloniartad med Caloplaca muro- 

 rum nedtill och Xanthoria parielina upptill, aflöses, då vegetationen 

 ej blott sluter sig, utan kastar om till samhällen af i det stora hela 

 taget inlandsprägel, af den supramarina regionen (^/?rt/na/z/7a- bältet, 

 Warming 1. c). 



Lafvegetationens utbildning i dessa regioner och bälten är an- 

 märkningsvärdt likartad vid Västerhafvels och det baltiska hafvets 

 kuster. Först i det senare hafvets skyddade lägen och starkt bräckta 

 vatten förlora sig de marina typerna. 



1 litoralregionen är ingen laf formationsbildande och endast ett 

 lafsläkte representeradt: Verrucaria^. Några författare dela de 

 svarta marina Verrucarierna i flere arter fV. halophila, maura, mu- 

 cosa, striatula o. s. v.). Deichmann-Branth söker, åtminstone 1892, 

 att göra alla dessa till ståndortsmodifikationer af en enda art, V. 

 maura (Wahlenb). Jag följer honom, åtminstone tillsvidare, 

 härutinnan, men ej, förrän mera öfvertygande bevismaterial fram- 

 lagts, då han i denna modifikationsserie äfven indrager den icke 

 halofila V. nigrescens och dess enligt honom lakustrina modifika- 

 tioner, t. ex. V. hydrela. Litoralregionen låter utmed stora sträckor 

 af den norska kusten uppdela sig i ett öfre Peluetia-])ä\le och två 

 undre: Fucus uesicnlosns- och F. serra/ws-bältena. Verrucnria manra 

 -går ner i de båda första, men ej i det senare bältet, och i Hilden- 

 brandtia-, Pelvetia- och Fncus fes/cw/os«s-formationerna; det är 

 ganska egendomligt att se V. maura- och Hildenb randtia rosea- 

 krustorna under hafsytan kämpa med hvarandra som skorplafvarne 

 på en grålafshäll. I västra Norges yttre skärgård har jag iakttagit 

 den åtminstone ner till 40 cm. i Fucus vesiculosus-hähei och .lO cm. 

 under Pe//;e//a-bältets öfre gräns, däremot ej så djupt i den inre 

 skärgården, och i Östersjön endast en eller annan cm. ner i litoral- 

 regionen. Troligen står detta i samband med den kraftigare ebben 

 i den 5'ttre skärgården, hvilken skänker den uttorkning, ljus och 

 atmosfärisk luft i större utsträckning. 



I svallbältet dominerar fullständigt Mau/a-formationcn, i hvars 

 svarta täcke andra växter med undantag af gränszonerna mot de 

 ofvan- och underliggande bältena endast äro enstaka. Lafvarne äro 

 stormbältets arter. 



Verrucar ia mauras beroende, af sallvattensöfversvämningens inten- 



') Segresiella leptoptera (Nyl.), som uppgifves för denna region, känner jag icke. 



