857 



sitet är så i ögonen fallande, att jag ej beliöfver närmare ingå 

 härpå. I stort kan detta ses af förekomsten på Jeitingen från haf- 

 vet ända npp till toppen, 20 m. ö. h., dit saltvatlenstänkel på grund 

 af det exi)onerade läget kan nå; i smått af Maiuu-hi\\[et en minia- 

 ture rundt vatlenbräniet i hällkaren (Jeitingen och Fjäderholmarne}. 

 Detta beroende är för öfrigt utmärkt behandladt och illustreradt af 

 Warming, 1906, p. 6 — 8. Wauming, 1. c. p. 8 och 19, liksom Gal- 

 i,()E, p. 358, anser att V. maiird är ömtålig för starkt ljus. Detta 

 torde vara riktigt, men enligt min tanke är solljusels inverkan här- 

 vidlag mera indirekt. Det är u ttorkningen, som den icke kan 

 tåla till mer än en viss grad, ty den växer j'ppigt och väl utbildad 

 på starkt solexponerade S3'dhällar, men här icke så högt som på 

 nordhällarne, enär på de förras öfre delar vattenindränkningarne 

 uttorka fortare än på de senares. 



I supralitoralregionens allra understa delar är ej sällan en annan 

 formation ulbildad: Lichina-formation en. Den har sällan mer än 

 1-2 dm. vertikal utsträckning. Den består a( Lichina confinis,h\ai's 

 upprätta Fwcns-liknande skottsystem höja sig öfver den krusta af 

 Vernicaria maiira och Hildenbrandtia rosea, som täcker hällens yta. 

 Då den sällsynta L. pijgmcea uppträder, tyckes den bilda en undre 

 facies, i hvilken jag också antecknat Peluetia canaliciilata som ut- 

 löpare från det underliggande Peluetia-h'å\tei, på c:a 1 dm. vertikal 

 höjd, ofvan hvilken kommer en öfre L. co/?//n/s-facies af samma 

 vertikala dimensioner. Oftast nå dock ej Lzt7jma-arterna forma- 

 tionsbildande frekvens, men deras allmänna och karaktäristiska 

 uppträdande i svallbältets understa del berättigar alt vid behof upp- 

 ställa en underafdelning: Lichina-bältet. 



Dessa nu nämnda lafvar bruka någon gång och enligt min tanke 

 med rälta kallas halofila. Men äro de möjligen också nitrofila? 

 Med vågorna uppvräkas planklon och drift, och klippornas vegeta- 

 tion kan ej undgå infiltration af yäxt- och djurdelar, ofta synner- 

 ligen kväfverika, hvilkas sönderdelningsprodukler sedan kunna 

 komma den tillgodo. 



Hur del i själfva verket förhåller sig med Verrucaria maiiras och 

 L/c/i/na-arternas nitrofdi lämnar jag tillsvidare därhän, men att en 

 sådan spelar in i stormbältsvegetalionen som en viktig faktor i dess ka- 

 raklärskonslituenlers ekologi, håller jag som myckel troligt. 



Hvad som först faller i ögonen på ett väl utveckladt slormbälte 

 inom ett granit- eller gneissområde, är dess ljusa färg, bjärt af- 

 stickande mot det kolsvarta svallbältet. Vid närmare analys visar 



