859 



om man följer Malme 1895, till R. demissa (Flörkk) Arn. och R. 

 milvina (Wnbg.) Th. Fr. 



Till Lecanora varia /9 polytropa f. halogeuia (L. oreina forma ma- 

 crior, Nyl.) hänför Th. Fries en Lecanora, som är vanlig i storm- 

 bältet vid såväl Väster- som Österhafven. Den upphöjes af Nylän- 

 der hos Hrenxer, p. 72, till egen art: /.. halogenia (Th. Fr.) Nyl., 

 och detta godtages 1892 af Hedlund, p. 36. 



Samma små former och därjämte i sänkor och ojämnheter större 

 eller mindre fragment af C//?<'rea-Srt.va////s-formationens konstitu- 

 enter anträffas i Parietina-formationen. Dess viktigaste karak- 

 tärsdrag är emellertid, som nyss blifvit antydt, bladlafvar i väl ut- 

 vecklade exemplar: Xanthoria parietina, Plujscia a<iaila, Ph. cccsia, 

 Ph. ciliaris och Ph. obscura. Caloplaca nmrorum tinnes, men spar- 

 samt. Bland skorplafvarne är Lecanora atra bäst utbildad. Som 

 edafider förekomma på kl3'ftväggar /ia/7ja//na-bestånd. 



Om ljusels inverkan på stormregionens lafvar skrifver Galloe, 

 p. 358: »I Placodiumbieltet spiller Lysforholdene ligeledes en let 

 paaviselig Rolle. Her gselder den Hovedregel, at ved stierkest Lys 

 er de to gule Likener Placodium murorum Hoffm. (navnlig var. 

 obliteratum, der er skorpeformet, feltet og gul) samt Xanthoria pa- 

 rietina L. i absolut Overvsegt; ved svagere Lys er de gråa Skorpe- 

 likener, navnlig Lecanora atra i Overva?gt. Sidstnajvnte Art do- 

 minerer derfor paa Klippeva^gge med Nordeksposition.» 



I stormbältet kunna konstituenlerna i den supramarina regionens 

 grålafssamhällen sålunda icke forllefva annat än som inspränglin- 

 gar; däremot undanträngas de af en grupp lafvar, förnämligast ur 

 släktena Caloplaca, Xanthoria och Physcia. Vi få här ett alldeles 

 analogt förhållande med det, som inträder, då ett grålafs-samhälle 

 blir utsatt för fogelexkrement eller koprogent stoft: tillbakahål- 

 lande af Cz/?e/'ea-vSa.r«//7/s-formations-element, tillförsel af nya. 



Hvad är orsaken till alt pioniärerna från den tillstötande supra- 

 marina regionens grålafs-samhälle, som under extramarina förhål- 

 landen skulle rycka in på de ifrågavarande klippornas zenit- 

 ytor, här hållas tillbaka eller dödas? Fyra faktorer har man 

 närmast alt tänka på, antingen hvar för sig eller kombinerade med 

 hvarandra: vågornas mekaniska verkan, vattenindränknin- 

 gen såsom sådan, indränkning med hafssalter och infil- 

 tration med koprogent stoft. 



I svallbältet äro vågors och bränningars nersköljande krafter så 

 mäktiga, att de genom att bortspola vid klippan ej tillräckligt hårdt 



