862 



scopulorum, der konkurrerer alle eller na?sten alle Skorpe og Blad- 

 likener ud», öfverdrifver han, om icke hans »Ramalinabajltet» är iden- 

 tiskt med min i?a/na/zna-formation, högst betydligt dennas utbred- 

 ning och roll i kampen mot andra samhällen. 



Regioner och bälten draga sig samman, ju mera kustklipporna 

 komma i lä och vindskydd. Miirorum-bäUet försvinner först; så 

 Parze//7?a-bältet. Svallzonen har, då så skett, dragit ihop sig till 

 några dm. I den supramarina regionen kunna skogsformalionerna 

 omedelbart tangera Maura-bältet. 



I det baltiska hafvets mest utsötade partier ersätta i litoralregio- 

 nen grönalgerna brunalgerna. I lämplig exposition kommer såväl 

 svall- som stormbältet till utbildning. Men i såväl de ornitokopro- 

 fila samhällena som i stormbältet förlorar Xanthoria parietina i sam- 

 band med saltets försvinnande ur vattenstänket all betydelse. På 

 par/e/jna samhällets plals komma i stället sötvattensträndernas af 

 Lecanora saxicola och Physcia ca^sia präglade samhällen. Mnronim- 

 bälte saknas, och Maura-formationen, som här icke är tillnärmelse- 

 vis så praktfullt utbildad som vid salt vatten, stöter omedelbart in- 

 till Sa.r/co/a-Cfcs/a-samhällets koloniartade utposter. I skyddadt 

 läge ske starka sammandragningar af regioner och bälten. 



Exemplifieringen börja vi genom att taga några ståndortsanteck- 

 ningar från den skandinaviska halföns västkust, först Atlanten (1 — 7) 

 och så Kattegatt (8 och 9). 



1 P. 829 och fig. 4. Klippön Jeitingen lämnar ett exempel på den ma- 

 rina regionens utbildning ute i Atlanten vid full vngexposition. I litoral- 

 regionen saknas här Pelvelia-bkWei. Gränsen mellan de väldiga svall- 

 och stormregionerna, den förra kolsvart af Verrucaria maiira, den senare 

 ljusröd af den, som det vid första ögonkastet synes, renspolade hällen, 

 går utmed de praktfulla .l/aa/-«-flammornas öfre bräm, som markerar 

 den normala bränningens räckvidd. De båda bältenas vegetation är skil- 

 drad 1. c. Ungefär vid lO-meterskurvan börjar den supramarina regionen,^ 

 hvars normala grålafs-samhälle genom det rika fågellifvet ersatts med en 

 Par/e/fna-formation. 



2. 19^/712. Ön Lille Turo ligger liksom föregående i Erica cinerea-re- 

 gionen, Bergens 3'ttre skärgård. Från en strandklippa af gneiss i half- 

 skyddadt läge härstammar denna profil. 



Den supramarina regionen. C/nereo-S«.ra//7/s-formation. I springorna 

 Calluna viilgaris. 



