866 



derande krafter, vittring och ablation, i förgrunden.» Om ablationszonen 

 säges samma sida: >Hit når endast det vid vågbrottet uppslungade 

 vattnet». Till stilleslåndszonen når vågsvall endast undantagsvis. 



ANDERSSONS korrasionszon motsvarar sålunda mitt svallbälte, hans 

 ablationszon mitt Miirornm-hälte. medan stilleståndszonen faller dels i 

 7^ör/e//na-bältet dels i den supramarina regionen. 



Efter de stufFer, ANDERSSON lemnade mig, gaf jag följande utlåtande 

 om vegetationen: 



»Profven från ablationszonen innehålla; 



Små svarta thallusflikar af archilichener, troligen däribland 



Verriicaria sp. Caloplaca sp. 



Dessa bilda ingen sluten formation, utan förekomma som tätt och 

 jämnt strödda kolonister af några få mm. storlek på den smågropiga 

 sten5'tan. De äro utan apothecier, små ocli outvecklade. Intet »lafanflog» 

 torde vara äldre än ett par år. Utvecklingen af lafvegationen tyckes 

 vara i hög grad hämmad genom vågstänket. De svarta lafanflogen äro 

 ofta mer eller mindre calcivora», 1. c. p. 18. 



Detta tyckes vara motsvarigheten till öfre delen af svallbältet och 

 nedre delen af stormbältet med Murornm-forraationens koloniartade bestånd. 



Om stilleståndszonen säger jag, 1. c. p. 19: 



»Lafvegetationen på stilleståndszonen utgöres efter de meddelade 

 profven af: 



Xaiithoria parielina (L.) Th. Fr. 



Caloplaca sp. 



Lecanora albesceiis ;Hoffm.) Th. Fr. '^dispersa (Pers.) Flk. 



T calcarea (L.) Smrft. 



Catillaria lenticiilaris (AcH.) Th. Fr. a. valgaris (Körb.) Th. Fr. 

 Verriicaria nigrescens Pers. 



Den formation, som dessa lafvar konstituera, är vanlig på Ölands och 

 Goltlands solöppna kalkklippor och fullt normalt utvecklad, utan att 

 bära några spår efter skadlig inverkan af vågstänk. De särskilda 

 »lafindividerna», som uppnå en storlek af mer än en half kvdm., kunna 

 vara af ganska hög ålder, en del åtminstone några tiotal år. Forma- 

 tionen är sluten. Den föryngras genom de äldre lafvarnes successiva 

 utdöende — mest genom att Xanlhoria parielina afdör centrifugalt — , 

 hvarigenom sporer och soredier få tillfälle att gro på den bara slenyta, 

 som härigenom blottas.» 



Som jag nu ser, voro de sista profven från öfvergångszonen mellan 

 två samhällen: det nämnda på de öppna kalkklipporna så vanliga sam- 

 hälle, där Lecanora calcarea spelar samma roll som L. cinerea på 

 kiselbergarter, och en Par/e/ma-formation från stormbällets öfre bräm. 



De marina kalklafssamhällena behöfva underkastas en särskild utred- 

 ning, liksom dessa studier öfver nitrofila petrofyter endast ha iakttagel- 

 ser på kiselbergarter till bakgrund. 



