879 



Caloplaca cerina Caloplaca vitellina 



» miiroriim Phijscia tenella 



» pijracea Xanlhoria parietina. 



F^rån Sibiriens nordkust, Rirkajpia, ger Almqvist, p. 2UU, följande 

 vegetationsskildiing: »Stora hvalrefben, nedslagna i marken, träf- 

 fades ymnigt; på sådana trifdes Lecanora slraminea, Acarospora mo- 

 Iijbdina, Xanthoria hjchnea och Phijscia acsia; mindre talrikt fun- 

 nos Lecideacei. Björnskallar och mindre ben voro täckta af Ca- 

 loplacce (cerina, vitellina, elegans), Lecanora' (snbfnsca, Hacjeni), Phij- 

 scia^, Xanthoria hjchnea jämte Lecideaceer*. Som synes, dominera 

 nitrofiler. 



Men än märkligare är floran på Popiihis, särskildt Popiilns iremiila. 

 Aspen har en från våra andra trädslag afvikande lafdora. Dess . 

 hufvudraassa är bildad af arter ur släktena Caloplaca (t. ex. C. 

 aurantiaca, cerina, pijracea, ferriiginea), Phijscia (t. ex. Ph. adscen- 

 dens, ciliaris, obscnra, pulveriilenta, pitijrea) och Xanthoria (X. parie- 

 fina är kanske aspens speciella karaktärslaf), alla nitrofila släkten. 



Det bör dock med styrka framhållas, att det ingalunda är säkert 

 att kväfvehaltiga föreningar äro de enda betingelserna för nitrofi- 

 lernas trefnad. Kanske influera vissa salter (jmfr de halofytiska 

 lafvarne), glykosider såsom salicin etc. En komperativ analytisk och 

 mikrokemisk utredning af aspens och andra svenska trädslags bar- 

 ker skulle vara välkommen. 



Vidare tarfvas det analyser af de nitrofila lafvarne själfva. Inne- 

 hålla de t. ex. mera ägghviteämnen, särskildt peptoner, än andra 

 lafvar? 



En biologisk hithörande iakttagelse skulle jag vilja anföra. — I 

 olika delar af Sverige, kanske mest invid städerna, parasitera 

 på de större lafvarne, hufvudsakligen på trädstammar, men äfven 

 på murar, en svamp med flockigt mycelium. Det är Hijpochnus 

 centrifiigiis (Lhv.) Tusl. I Uppsala är den synnerligen vanlig, och 

 jag har alltsedan sista delen af 1880-talet haft tillfälle att iakttaga 

 dess härjningar. Stora fält af stammarne kunna genom dödade lafvar 

 stå som svartbrända. Svampens bästa tid är höst, vår och vinter un- 

 der töväder. Den är omnivor och angriper en mängd lafarter. Fram- 

 förallt älskar den, som också Svendskn framhållit, Xanthoria pariefina. 

 Men därnäst är det A', lychnea, Caloplaca mnroriim (på murar) och 

 alla P/?i/.sr/a-arterna, som den särskildt utväljer. Kanske dessa ni- 

 trofiler innehålla mera kväfveföreningar än de mindre starkt an- 

 gripna grannarne Pannelia snlcata, Variolaria etc? 



