887 



len äro påfallande breda, de nedre nästan hjärtlika, med en väl af- 

 satt, flikad spels, som tydligt pekar hän pä aciiminatn-iypen. De 

 äro genomgående ställda under divergensen Vis, ett förhallande, som 

 enligt uppgifter i litteraturen lär vara högst sällsynt (jfr. Kihschner, 

 LoKW och ScHRÖTER, Lehensgescliichte der Blulenpflanzen Miltel- 

 europas, bd. 1. Stuttgart 1894, sid. 154). Kottarna ha i allmänhet 

 ett långt (intill 12 mm.) och smalt, mot deras bas väl afsatt skaft, 

 som på sin yttre hälft är besatt af glest ställda, förtorkade täckfjäll, 

 i hvars veck kotlefjäll icke kommit till anläggning. — Äfven tallens 

 kottar äro som bekant under enahanda förhallanden påfallande lang- 

 skaftade. — En vidare undersökning af den täta gyttringen ger vid 

 handen, att kottar icke utvecklats ur alla axiller jja det ifrågavarande 

 stamstycket. Där kollar saknas, iinner man dock genomgående små 

 knoppar med egendomliga bladbildningar, som icke äro af knopp- 

 fjällsnatur; dessa knoppar ha emellertid på ett tidigt stadium af- 

 slannat sin utveckling och torkat. Undantag härifrån göra endast 

 6 stycken omedelbart ofvan kottegyttringen sittande, hvilka utvuxit 

 till små särdeles svaga grenar, som här föreställa kransgrenar; den 

 längsta af dessa är endast 2,5 cm. 



Att kottesjukan kan ha ett menligt inflytande pa utvecklingen af 

 både hufvudskott och kransgrenar, därpå lämnar som bekant tallen 

 mångfaldiga exempel, och det är tydligt, att den äfven i detta fall 

 medfört samma resultat hos granen. Hufvudstammens under inne- 

 varande år utvuxna led är visserligen betydligt kraftigare än 

 kransgrenarna men endast 11,; cm. långt och af påfallande svag 

 byggnad. 



Hvad som gifver den nu behandlade kottesjukan hos granen ett 

 särskild! intresse är dock. att den icke uppträder som en isolerad 

 företeelse utan kan ställas i samband med en egendomlig form af 

 polycladi, som redan förut yttrat sig hos samma träd. F^tt öfre, 

 10 cm. långt parti af den år 1910 utbildade delen af hufvudstam- 

 men har nämligen äfven det slagit in pa en abnorm utveckling. 

 Barren ha fått en annan form, de äro här korta, platta och breda 

 med tvärt afsatt spets — samma utseende ha de för öfrigt äfven 

 inom kottegyttringen — och ha samtliga utvecklat knoppar i sina 

 axiller, af hvilka det öfvervägande flertalet, säkert flera än 100, ut- 

 vecklats till små, med fullt normala barr försedda grenar. På detta 

 sätt har sålunda kring hufvudstammen uppstått en häxkvastliknande 

 bildning, som dock gent emot granens normala häxkvastar intager 

 en afgjord särställning. Sa vidt jag kan se torde emellertid denna 



