922 



äfven om R. septentrionalis icke diträknas, på olika substral företer 

 så stora olikheter i sitt allmänna utseende, att man kan misstänka, 

 det under densamma sammanförts skilda systematiska enheter. 

 Helt säkert skulle den, som hade framför sig endast de båda i milt 

 anförda arbete (p. 26) beskrifna formerna 1 och 4 — den förra med 

 sina upphöjda, tätt hopade apothecier med brungrå, ofta vinkligl 

 böjd bålkant, växande på brädtak, gärdesgårdar o. d.; den senare 

 med sina mera tilltryckta, spridda apothecier med svartgrå, mindre 

 framstående kant, växande på asp, företrädesvis på halfdöda grenar 

 — anse dem för skilda arter trots likheten i apotheciernas inre 

 byggnad och särskildt sporstorleken. Men när f. 2, som äfvenledes 

 växer på gärdesgårdar, men på fastare byggda, mera släta stänger, 

 och därjämte på torra enpinnar, gammal bark o. d., kommer med 

 i räkningen, visar det sig åtminstone för mig omöjligt att uppdraga 

 några bestämda gränser. Fortfarande måste jag därför anse dessa 

 former såsom samhöriga och olikheterna såsom sannolikt framkal- 

 lade af substratets olika beskaffenhet. Omfattande iakttagelser i fria 

 naturen, parade med mikroskopiska och mikrokemiska undersök- 

 ningar, leda nog ej sä sällan till en annan uppfattning af arternas 

 begränsning än granskningen af ett eller annat herbarieexemplar. 



I sitt arbete Lichenes prope Pitlekai collecti Stockholm 1909 

 upptager E. Wainio för R. hvvigata namnet R. arduva (Ach.) Wainio, 

 detta på grund af en undersökning af originalexemplar i Acharii 

 herbarium. Då sporstorleken hos Acharii Parmelin sophodes y P. 

 (ircluva enligt samma författare är IG — 20 i^i 1., 8 — 10 ,«, er., är det 

 nog otvifvelaktigt, att denna hör till R. Uvvujata, icke till R. tiirfacea, 

 dit den förut hänförts såväl af Wainio som af Th. M. Fries. Atl 

 min f. 1 af R. hwigata äfven blifvit behämnd R. tiirfacea f. archcea. 

 har jag också redan 1895 framhållit. 1 sina Adjumenta I, p. 153) 

 beskrifver emellertid Wainio under namn af Lecanora turfacea var. 

 archcea en laf med en i hög grad växlande sporstorlek 18 — 32 // 1., 

 10 — 12 fl er. . Det ligger nära till hands att antaga, det någon 

 sammanblandning af två olika arter här föreligger. När han 1909 

 i ofvannämnda arbete' åt densamma gifver namnet R. orbata (Ach.) 

 Wainio f. fiiscogrisea Wainio, uppger han sporstorleken till 27 — 36 

 Il 1., 11 — 13 fl er. utan att dock på något sätt erinra om den rätt 

 afvikande uppgiften i Adjumenta. Namnet »archaea» har således 

 äfven af dem, som haft tillgång till Acharii herbarium, blifvit an- 

 vändt för olika saker. Lyckligtvis föreligger enligt de nu af fler- 

 talet botanister antagna nomenklalurreglerna icke något skäl att 



