OM F.K- OCH BOKSKOGAR 1 SÖDRA TYSKLAND. 3 



I de bayerska reviren hade man uteslutande drufeken. Klinnatet 

 sades \'ara för rätt för stjälkeken. I det preussiska Spessart upptog 

 drufeken ensam bergen — äfven bergsidorna — , men i dalarna var 

 .stjälkeken förhärskande. I reviret Hofgeismar förekom däremot endast 

 stjälkeken. 



Anmärkningsvärdt var, att eken här icke utvecklade någon pålrot (se 

 lig. i) och likväl — särskildt i bayerska Spessart — kunde drifvas upp till 

 en höjd af ända till 42 ä 45 ni. Orsakerna härtill tillskrefvos dels marken, 

 dels trädslagets behandling. Berggrunden uppgafs vara dålig, men det 

 öfre jordlagret däremot godt och näringsrikt. Bestånden voro icke blott 

 mycket tätt uppdragna, utan höUos alltjämt täta. I följd häraf fick 

 ock veden små årsringar med stark kärnbildning. Så fullständig flackrot, 

 som fig. 1 visar, hade dock eken i allmänhet icke. De kvarliggande 

 stubbarna frän en del andra vindfällen visade nämligen, att från det 

 flackt utbredda rotsystemet nedsändes 2 — 3 rötter, som gingo något 

 djupare, men dock hvarken voro kraftiga eller synnerligen djupgående. 

 1 reviret Hofgeismar uppgafs likväl, att den där växande stjälkeken hade 

 pålrot. Jordmånen var ock här mera omväxlande. 



I Bayern eftersträfvar man att uppdraga eken i rena bestånd å större 

 arealer, hvarför man ger henne de bästa och varmast belägna markerna. 

 Hauch & Oppermann hänför ock eken till de stora arealernas träd. 

 Äfven i preussiska Spessart finner man eken å större sammanhängande 

 arealer, ehuru man däi gärna i beståndet inblandar något bok, dock 

 högst 30 % och oftast blott 10—15 /» • Helst ser man, att eken er- 

 håller försprång, på det boken icke må gå upp i ekkronorna och trycka 

 dessa. Så snart boken hotar att göra detta, afhugges den under ek- 

 kronorna. Detta, som ibland får upprepas ett par gånger, ansågs icke 

 afsevärdt skada boken, ehuru träden å de ställen, där de afhuggits, er- 

 hålla en mindre krok. Boken hade i alla fall så många krokar, menade 

 man, att en eller ett par till ingenting betydde. — I bayerska Spessart 

 uppgafs, att man skulle vara betänkt att på följande sätt uppdraga bok 

 som högskog under ekbestånden, som fortfarande från början skulle 

 hållas rena. Sedan nämligen bok efter den \id 60 år skedda första 

 gallringen blifvit inplanterad som underväxt i ekskogen, får den, efter 

 hand som ekarna ljushuggas, möjlighet att gå upp. Vid 120 år afver- 

 kas bokarna på vanligt sätt för själfföryngring, hvilken upphjälpes, där 

 så är behöfligt. På sådant sätt bör med 300-årigt omdref för eken, 

 ansåg man, ännu ett i2oårigt bokbestånd hinna uppdragas, som då kan 

 skördas samtidigt med ekbeståndets slutafverkning. 



Metoden synes dock få flera vanskligheter att öfvervinna. Först 

 torde det blifva svårt att omedelbart efter första gallringen kunna upp- 



