OM EK- OCH BOKSKOGAR I SÖDRA TYSKLAND. 9 



dessa. I hvarje sädan tvärfåra nedläggas 6 — 8 ollon; denna såddmetod 

 kallas »Leitersaat» (stegsädd) (se fig. 4). Som man emellertid här vill upp- 

 draga rena ekbestånd, måste de genom själfsådd uppkomna bokplantorna 

 efter hand bortskaffas. Detta sker beträffande de 60 — 70 cm. breda rum- 

 men (die Bänke) mellan de längsgående raderna genom att bortskära dessa 

 plantor. Och, då tvärfårorna icke nå fram till dessa mellanvallar, be- 

 höfva ekplantorna icke skadas. De bokplantor, som uppstå mellan tvär- 

 fårorna, borttagas medelst en liten träskyfifel, hvaremot de, som upp- 

 komma i fårorna mellan själfva ekplantorna, måste försiktigt uppryckas. 

 Själfva arbetet för sådan ekkultur kostade, oberäknadt kostnaderna för 

 bokplantornas bortrensande, c:a 100 mark per har, då sommardaglönen 

 utgjorde för män i: 80 ä 2 mark, för hjon i: 20 ä i: 50 mark och för för- 

 män 2: 20 mark I reviret Kassel kostade ekkultur medelst radsådd något 

 öfver 100 mark inbegripet kostnaden för ollonens (12 — 13 hl. per har) 

 insamling. I reviret Salmiinster, där en något mindre mängd ollon an- 

 vändes, kostade sådan sådd af ek jämte något bok c:a 100 mark per har, 

 hvari då äfven ingick kostaden för ollonens insamlande. 



A fig. 5 synes i fonden, huru pass tätt man har skärmställningen 

 vid en sådan »Leitersaat». 



I själfföryngringar befintliga större ektelningar få stå kvar till en 

 tid för att lämna skydd, men borttagas senare, enär sådana ensamt upp- 

 vuxna telningar blifva kvistiga »vargar». Stå de däremot i så pass 

 stora grupper, att de i följd af ömsesidig beskuggning rensas, kunna de 

 få kvarstå. Detta gäller ock för boken. 



Eken sätter ollon hvart yrde ä 8:de år. Sådant år kallas här» Eichen- 

 mast» likasom bokens ollonår kallas »Buchenmast». Dessa benämningar 

 äro kvar sedan den tid befolkningen använde ollonen för att göda (ma- 

 sten) svin, som släpptes på »ollonbete» i skogen. 



Efter sådana med synnerlig omsorg utförda sådder blef efterkultur 

 sällan erforderlig. I de fall då sådan dock behöfdes, verkställdes den 

 i allmänhet medelst plantering af 3-åriga omskolade plantor, som i plant- 

 skolan uppdragits mycket tätt. Man följde sålunda icke den danska me- 

 toden (Hauch & Oppermann) att äfven vid efterkultur använda ett- 

 åriga plantor, vare sig medelst klimpplantering (ett flertal plantor i hvarje 

 klimp) eller knipp-plantering, eller att i luckorna af äldre kulturer, där 

 detta icke låter sig göra, inplantera mera snabbväxande trädslag. 



Den första gallringen gjordes olika tidigt i olika revir, men alltid 

 svag. I Kelheim-Siid gallrade man i:a gången, då beståndet uppnått 

 30 år, och sedan hvart io:de år. Vid 50 år uppdrogs underväxt, där 

 sådan icke själfmant infunnit sig. I preussiska Spessart börjades gall- 

 ringen tidigare, redan då beståndet var 20 — 25 år och vid 40 år upp- 



