OM EK- OCH ISOKSKOC.AK I -SÖDRA IVSKLANI). I 5 



beroende därpå att allt smäckrare dimensioner fått användning som gagn- 

 virke. Men under det att priset pä gagnvirket och särskildt de bästa 

 kvaliteterna stigit så betydligt, hade priset å brännveden under de när- 

 mast föreliggande 30 aren icke sä litet sjunkit för att först är 1905 

 åter börja att närma sig det 1870 erhållna priset. Det är gifvet, att 

 det under sådana förhållanden skall löna sig att med lång omloppstid 

 söka producera största möjliga mängd gagnvirke af bästa kvalitet. Emel- 

 lertid uppnå äfven danskarna med sin korta omloppstid en gagnvirkes- 

 procent af 55 — 60 på bästa växtplatser (Hauch & Oppermann). Något 

 fanérvirke erhålla de likväl då icke. Deras pris blifva därför ock be- 

 tydligt lägre, blott en bråkdel af de ofvan angifna. Man kan ju därför 

 förvåna sig öfver, att icke äfven danskarna söka att med långa omlopps- 

 tider producera fancr\irke. På min därom vid besök å landtbrukshög- 

 skolan i Köpenhamn framställda förfrågan svarade emellertid professor 

 Oppermann, att det danska klimatet därtill vore för blåsigt. 



Det största äldre ekbestånd, som fanns i Spessart, var beläget i 

 reviret Rohrbrunn. Det upptog en yta af c:a 500 har och höll med en 

 medelålder af 260 år 500 — 600 fastmeter per har samt var värderad till 

 18,000,000 mark.' Stamantalet var 150 — 180 per har, men kronorna voro 

 små och lijflattiga. Brösthöjdsytan kunde icke uppgifvas. Tillväxtprocenten 

 var låg och beräknades till '/2 % ■ På grund af det stora virkesförrådet 

 gör detta dock en tillväxt af 2,5 ä 3 fastmeter per har, som efter ett 

 medelpris af 60 mark per fm. gör 150 — 180 mark per har. 



Vid själfva hufvudafverkningen — sålunda äfven vid första förhugg- 

 ningen — togos i främsta rummet de största träden, h vilka vid fällning 

 och utforsling kunna förorsaka största skada, och sker denna afverkning 

 alltid om vintern, sedan tillräckligt med snö fallit. Detta gäller gifvet- 

 vis ock bok. Förr hade eken — särskildt i preussiska Spessart — i 

 större eller mindre omfattning behandlats äfven såsom lågskog för bark- 

 produktion. Sedan ekbarken numera betalades så dåligt, hade man dock 

 alldeles upphört därmed. Ekbarkens låga pris uppgafs bero därpå; att 

 det ställde sig billigare för garfverierna att använda från Sydamerika 

 importerad ved och bark af Aspidosperma Quebracho af hvilket äfven 

 veden innehåller mera garfämne än ekbarken. 



' Ett bestånd af denna eller något lägre ålder benämndes med därvarande af skogs- 

 männen upptagna folkhumor för ett »Heistert bestånd. Först när en ek hade uppnätt de 

 allra största dimensioner, kallade allmogen detta för ett »Baum». Ett träd, som icke upp- 

 nått sådan storlek, fick därför heta »Heister» (telning). 



