I 6 KARL FREDENBERG. 



Boken, dess uppdragande och skötsel. 



Äfven i fråga om bokens skötsel intager Bayern en särställning. 

 I stället för det i Preussen och Danmark brukliga afverkningssättet med 

 förhuggning, fröträdsställning, ljushuggning och till sist sluthuggning, 

 använder man här traktblädning (Femelschlagbetrieb). Dessutom vill 

 man gärna gruppvis — äfven i ganska små grupper — inblanda andra 

 trädslag i bokbestånden. Ja, man inblandar vissa trädslag t. o. m. stam- 

 vis. I bayerska Spessart anses boken nästan som ett ogräs, hvarför 

 man söker hålla efter den, så att den icke må intaga för stor areal. 

 Sedan därstädes eken fått sin mark tillmätt, söker man i allmänhet att 

 fördela den återstående marken så, att boken får ungefär hälften däraf 

 och barrträden den andra och i afseende på boniteten sämsta hälften. 



I preussiska Spessart vill man, såsom förut nämnts, gärna inblanda 

 bok till 15 ä 20, högst 30 °i i ekbestånden, men däremot eftersträfvar 

 man icke där att få andra trädslag inblandade i bokbestånden. Man 

 syntes där mera dela den af Hauch & Oppermann uttalade betänk- 

 ligheten beträffande fördelen af att låta andra trädslag ingå i bokbestån- 

 den i annan mån, än som kunde betingas af därinom förekommande 

 större eller mindre platser med för boken i ena eller andra afseendet 

 olämplig jordmån. 



I samtliga af mig denna gång besökta revir, såväl i Bayern som i 

 Preussen, användes 120-årig omloppstid, sålunda längre tid än i Dan- 

 mark, där omloppstiden i allmänhet icke öfverstiger 100 år (Hauch & 

 Oppermann). 



Såvidt möjligt föryngrades boken alltid genom själfsådd, hvilket i 

 allmänhet ginge synnerligen lätt. Endast där moderträd saknades, måste 

 föryngringen ske genom kultur, därvid man så godt som alltid betjänade 

 sig af sådd. Plantering kom till användning endast vid efterkultur. 

 Ollonår inträffade hvart 3:dje å 4:de år. Sådden skedde på vanligt sätt 

 i rader, därvid enligt gällande bestämmelser 4 hl. ollon skulle användas 

 per har, men brukade man i själfva verket använda större mängd. Dock 

 tog man icke till så stor kvantitet som i Danmark, där 10 hl. ollon per 

 har användas (Hauch & Oppermann). 



Föryngringstiden ville man icke hafva allt för utsträckt. Den upp- 

 gick till inemot 20 år, men borde man icke öfverskrida denna tid. Dan- 

 skarna hålla numera på än kortare föryngringstid. Hauch & Opper- 

 mann framhålla härför äfven det skälet, att man icke bör underskatta 

 faran af att använda ett föryngringssätt, som sträcker sig utöfver så 

 lång tid, att sällan samma man både får börja och afsluta föryngrings- 

 arbetet, hvarigenom den personliga ansvarskänslan slappas. 



