UPPSKATININU AK VIRKESTII.I-GANG OCH TILLVÄXT I SVERIGES SKOGAR. 45 



Det ligger en viss tröst uti, att man vet, att de utförda undersökningarna 

 icke grunda sig på sådana metoder, att resultaten kunna tillmätas verklig- 

 hetsvärde, och denna omständighet må ju urskulda, att man hittills nöjt sig 

 med sä lättvindiga utredningar i en så viktig fråga. 



Det skulle dock tyda pä en allt för stor sorglöshet, om det \erkliga 

 förhållandet mellan [jroduktion och konsumtion inom en af landets viktiga.ste 

 näringskällor skulle få förlilifva okänti. Skogskapitalets utnyttjande |)å ett 

 rationellt och för detsammas framtida bestånd fullt betryggande sätt är en af 

 svenska folkets viktigaste ekonomiska frågor. Erkännes detta förhållande, så 

 faller väl ock af sig själft, att det är en bjudande nödvändighet att för- 

 skaffa sig full visshet om huru detta kapital förvaltas, om man uttager den 

 ränta detsamma ger, eller om man lägger en del till kajjitalet, med risk att 

 denna del går förlorad, eller om man kanske rent af är på god väg att 

 förtära själfva kapitalet. 



För de allmänna skogarna och enskildes .skogar under allmän kontroll 

 i Norrland och Dalarna, på hvilka kategorier af skogar man dock på grund 

 af direkta u[)pskattningar äger kännedom om virkeskapitalets storlek och 

 väl äfven känner den årliga afverkningen, har som bekant genom tillsättande 

 af en kommitté föranstaltats om en ingående undersökning för betryggandet 

 af en god skogshushållning. Dessa skogar äro hufvudsakligast belägna inom 

 Xorr- och Västerbottens samt en mindre del af Kopparbergs län. 



För enskildes skogar inom landet i öfrigt, där det i stort sedt endast 

 är ett mindretal skogsägare, som låtit verkställa sädana undersökningar å 

 sina skogar, att kännedom föreligger om skogstillgången, har man hittills 

 varit nöjd med de kalkyler öfver tillväxt och afverkning, hvilkas resultat 

 ofvan anförts. Orsaken härtill är måhända den, att det icke funnits några 

 målsmän i det hela för dessa skogar. Denna brist torde emellertid vara 

 afhjälpt i och med inrättandet af skogsvärdsstyrelserna. 



Skogsvårdsstyrelserna äro hvar inom sitt län målsmän för de enskilda 

 skogarnas intressen, och alla skogsvårdsstyrelserna församlade till rådslag är 

 målsmannen och initiativtagaren till sådana åtgärder i stort, som afse att 

 gagna skötseln af alla landets skogar, som icke stå under allmän kontroll. 

 Skogsvårdsstyrelserna hafva i mån af sin befogenhet åtagit sig ansvaret för 

 dessa skogars framtid. Måhända blir med tiden befogenheten större och 

 därmed äfven ansvaret, men det är tydligt redan nu, att ett framtida bedö- 

 mande af huru skogsvårdsstyrelserna motsvarat sin bestämmelse aldrig kan 

 lili rättvist, med mindre än att det förefinnes en grundlig utredning öfver de 

 enskilda skogarnas verkliga tillstånd vid den tid, dä skogsvårdsstyrelserna 

 kommo i ordnad verksamhet. Framsteg eller tillbakagång kunna svårligen 

 konstateras, om fast utgångspunkt saknas. Det blir att alltjämt fortfara med 

 utredningar, hvilkas grunder betecknas med orden: »det anses >. 



Den undersökning, som härmed föreslås, skulle bestå däri, att skogs- 

 vårdsstyrelserna, hvar inom sitt län, skulle åtaga sig att dels genom samman- 

 ställande af alla under senare år sakkunnigt utförda skogsuppskattningsför- 

 rättningar och tillvä.xtundersökningar, dels ock genom i stort utförda direkta 

 linjeta.xeringar med tillvä.\tundersökningar utröna skogarnas nuvarande virkes- 

 massa, densammas fördelning i olika skogstyper och åldersklasser m. m., 

 markens fördelning i fast mark, dränerad och försumpad mark. kalmarker, 

 mossar och berg m. m., samt att komplettera befintliga kartor i berörda 



