NOTISER. 



Mfil Öfre Norrlands skogsvårdsförening ut hölls årsmöte i l.iileä den 

 15 sistlidne december. Ktt .35-tal af föreningens medlemmar hade infunnit 

 sig och hälsades välkomna af jägm. V. Älund, Umc-ii, hvar])ä rådman H. 

 Ortcnblad utsågs att leda dagens förhandlingar. Till Icdanuiter i styrelsen 

 invaldes i stället för öfverjägniästaren Rosenberg och jägmästaren Halldin, hvilka 

 uiuhinliedt sig äterval samt jägmästarna Trahn och H. Petterson, som al- 

 flyttat från orten, öfverjägniästaren, frih. Hermelin, direktör (1. .Andersson 

 samt jägmästarna .\. Montell och V. Lindhé; öfriga styrelseledamöter om- 

 valdes. Af styrelsens berättelse för de 2 senaste åren — något årsmöte hade 

 ej afhållits under 1907 — inhämtades bl. att den vid L'meä-mötet igo6 be- 

 slutade pristätian för åstadkommande uf en kortfattad handbok i skogsvärd 

 för smärre skogsägare i Öfre Norrland afhållits med det resultat, att af 2 in- 

 komna täflingsskrifter priset, 200 kronor, tillerkänts den af e. jägmästaren 

 Tell ('irenaniier författade. Då äfven den andra täflingsskriften, af forstmäs- 

 taren \on Post, ansågs värd erkännande, hade styrelsen föreslagit, att v. Post 

 skulle tilldelas ett 2:dra pris af 50 kronor, hvilket ock blef mötets beslut. 



Programmets första diskussionsämne: »Hvilka torfmarker i Ofre Xorrland 

 böra afdikas för skogsbörd > inleddes af e. jägmästaren I', i.indhé. Ktter 

 att med några siffror hafva ])åvisat hvilka väldiga arealer inom våra två nord- 

 ligaste län, som beröras af ifrågavarande spörsmål samt framhållit, hvilken 

 betydelse det skulle ha för ett skogsområde häruppe, om man därinom kunde 

 öfverföra torfmarkerna till produktiv skogsmark, genom den afse\ärda höjning 

 i medelafkastning \>t hektar, som därmed skulle vinnas, sökte inledaren klar- 

 göra huru dikningsfrågan ställde sig till affärssyn]nmkten, hvilken han dock 

 ej ansåg l)öra vara den förhärskande vid afgörandet, om en trakt skulle af- 

 dikas eller ej. Långt viktigare vore det att göra klart för sig torfvens god- 

 hetsgrad och läm])lighet att bära skog. Sedan inledaren anfört en del fall, 

 där rent yttre omständigheter tekniskt omöjliggöra en torrläggning samt på- 

 pekat huru viktigt det är att härvid taga tillbörlig hänsyn till sättningen vid 

 eventuellt afdikande af djupare torfmarker, öfvergick talaren till belysandet af 

 den kemiska analysens betydelse, när det gäller att afgöra torfmarkers — i 

 synnerhet kala — godhetsgrad samt förutsättningar för skogsl)örd. Beträf- 

 fande torrläggning af redan skogbeväxta torfmarker framhöll inledaren att 

 vinsten däraf jämförd med att omföra kal myr till skogsmark i vissa fall kunde 

 vara tvifvelaktig, då marken redan i sitt nuvarande tillstånd lämnade en af- 

 kastning, som ibland efter anförda siftVor kunde vara ganska betydande. I 

 synnerhet gäller detta, när tortl)ildningen härleder sig från öfversilande närings- 

 rikt vatten, och måste en afdikning a sådan trakt göras successiv för att i 

 möjligaste mån hindra det förefintliga beståndets aftorkande. Därefter öfver- 

 gick inledaren till att beröra frågan om dikning i försumpad skogsmark. Be- 

 greppet iförsumpad skogsmark har ofta missbrukats till att omfatta all skogs- 

 mark med fuktigt läge, och ansåg talaren detta vara en af orsakerna till att 

 diskussionen angående dikning i försumpad skogsmark varit så föga frukt- 

 bringande. Fann det ofta vanskligt förutsätta att dikning i försumpad skogs- 

 mark skulle höja afkastningen i proportion med dikningskostnaden, men ville 



