CHARLES DARWIN. 83 



han stiftat bekantskap, naturligare skulle kunna uppfattas såsom följden 

 af en långsamt skeende utveckling, hvarvid den ena arten utvecklat sig 

 ur den andra, än såsom produkten af en särskild skajielseakt. Men 

 under det att föregående naturforskare, som hyst liknande idéer, nöjt 

 sig med att mer eller mindre klart framlägga sina spekulationer, började 

 den orubbligt sanningskäre Darwin, att samla fakta och göra iakttagelser 

 för att se, i hvad mån hans tankar voro berättigade eller ej. Det blef 

 ett öfver tjuguårigt, kritiskt arbete, idéer uppställdes, pröfvades, gillades 

 eller förkastades. Öfverallt, där han hoppades kunna finna något af 

 intresse, söktes efter fakta och upplysningar. Frukten af detta trägna 

 forskande blef ett arbete med titeln: »Om arternas uppkomst genom 

 naturligt urval eller de bäst utrustade arternas bestånd i kampen för 

 tillvaron.» 



Boken utkom den 24 november 1859 ' ^^ upplaga af 1250 exem- 

 plar, som slutsåldes samma dag. Den väckte ett oerhördt uppseende 

 och den lifligaste diskussion i skilda läger, många blefvo anhängare 

 af Darwins teorier, än flera häftiga och bittra motståndare. Darwin grun- 

 dade sina utvecklingshistoriska teorier hufvudsakligen på trenne fakta 

 nämligen den variation, som alla organiska varelser af samma art sins- 

 emellan förete, egenskapernas ärftlighet samt kampen för tillvaron. Genom 

 en mängd fakta påvisade han, huru djur och växter såväl i natur- som 

 kulturtillständet visa en mycket stark variation, och att individ med vissa 

 utmärkande egenskaper ge upphof till en afkomma lik föräldrarna. I 

 kulturen utväljer människan de för hennes ändamål lämpligaste och 

 bästa individen, låter dessa fortplanta sig och förbättrar på så sätt allt 

 mer och mer de raser, med hvilka hon arbetar. I naturen göres ett 

 liknande urval genom kampen för tillvaron. I naturen förökas de en- 

 skilda arterna i mycket starkare progression än villkoren för deras existens 

 förbättras. De olika individen af samma art måste därför trängas och 

 kämpa med hvarandra och med andra organismer med liknande eller 

 samma lifsvilkor. I denna kamp för tillvaron ha de starkaste och för 

 de yttre förhållanden bäst tillpassade individen största utsikten att afgå 

 med seger. De segrande individen föröka släktet, och på så sätt fortgår 

 alltjämt en förbättring och en utveckling af arten. 



Genom den mängd af fakta, som Darwin påvisat, och genom sitt 

 konsekventa genomförande af utvecklingstanken blef Darwin den, genom 

 hvilkcn utvecklingsläran slog igenom, ehuru han strängt taget ej kan 

 betraktas som dess egentliga upphofsman. Hörnpelaren i hans väldiga 

 tankebyggnad är emellertid det naturliga urvalet genom kampen för 

 tillvaron. Här söker han den naturliga förklaringen till den förundrans- 

 värda utveckling, som den organiska världen genomgått. 



