DOMÄNSTVRELSEN INI-ÖR I g08 ARS RIKSDAG. 87 



haft ;uileclnin<^ antaga, att i stället auktion skulle medföra större kon- 

 kurrens, har man försålt på auktion. Om man haft anledning befara, 

 att spekulanterna skulle sammansluta sig för att nedtrycka prisen, har 

 man brukat mottaga äfven skriftliga anbud att ingifvas till den för 

 auktionen utsatta tiden, hvilka anbud brutits efter auktionen. — Erfa- 

 renheten har visat, att man å vissa trakter får mera betaldt på auktion 

 än genom försäljning under skriftliga anbud, under det att å andra orter 

 förhållandet är motsatt. Likaså har det \isat sig, att å samma plats 

 visst slag af virke — i allmänhet gröfre virke — i större poster betalas 

 bättre på auktion och att annat slag — smäckrare och mindre värde- 

 fullt virke — erhåller bättre pris genom försäljning under hand medelst 

 infordrande af skriftliga anbud. — Det lärer icke kunna bestridas, att 

 det är mest affärsmässigt att använda det försäljningssätt, hvarigenom 

 man får mest betaldt. Att kritiklöst uteslutande använda försäljning 

 genom infordrande af skriftliga anbud vore ju alldeles förkastligt. Att 

 så skulle göras, var säkerligen icke heller motionärens mening. Om det 

 ena försäljningssättet har användts, då det andra bättre bort komma till 

 användning, är det illa, och kan jag gifvetvis icke svara för, att icke 

 detta ibland skett." Det är icke alltid så lätt att hafva smak att välja 

 det lämpligaste försäljningssättet. De härpå inverkande förhållandena 

 växla nämligen med tiden. Skogsförvaltningen har emellertid att, med 

 aktgifvande härpå, för hvarje särskild försäljningspost i de ärliga ut- 

 syningsförslagen föreslå försäljningssättet, och detta pröfvas och faststäl- 

 les efter förutvarande principer. Då motionären tror, att nästan allt virke 

 säljes antingen på auktion eller under hand utan infordrande af skrift- 

 liga anbud, har han alltså härom erhållit fullständigt oriktiga uppgifter. 



Motionären framhåller vidare, att det af jägmästaren beräknade vär- 

 det å saluvirke utgör det s. k. minimipriset. Detta är emellertid icke 

 riktigt, utan sagda värde är att betrakta endast såsom ett förslagspris. 

 Minimipriset för virke, som säljes på auktion, bestämmes af öf\erjäg- 

 mästaren i de fall, där han äger att därom besluta, men, då auktionen 

 sker inför länsstyrelsen, af samma styrelse efter öfverjägmästarens hö- 

 rande. Ifråga om underhandsförsäljning förekommer alls icke bestäm- 

 mande af minimipris på förhand, eftersom det ligger i dens hand, som 

 har pröfningsrätten, att antaga eller förkasta ingifna anbud. 



Beträffande sådana virkesposter, hvarå vid auktion icke erhållits an- 

 tagliga anbud, sker försäljningen af dessa icke på det sätt motionären 

 angaf, utan utbjudas dessa å ny auktion, eller ock uppdrager länsstyrel- 

 sen åt skogsförvaltningen att söka försälja dem genom infordrande af 

 skriftliga anbud, hvilka då pröfvas af länsstyrelsen. Där detta icke sker 

 omedelbart eller icke leder till önskadt resultat, låter domänstyrelsen 



