94 KARL FREDENBERG. 



— och en sådan affär är ju statens skogsväsende — efter allenast ett 

 år. Det är endast medeltalet för ett flertal år, som därvidlag kan gifva 

 ett riktigt utslag. Med detta förbiseende är likväl icke det största felet 

 i sagda kalkyl. Mera ingripande är, att herr P. bland utgifterna inräk- 

 nat en hel mängd sådana för helt andra ändamål än statens skogar. 

 Så.som herr P. i samma sitt anförande själf omnämner, heter rubriken 

 för det s. k. reservationsanslaget »till kronoskogarnas förvaltning och 

 befrämjande af skogsväsendet i allmänhet.» Däraf framgår, att där- 

 under höra en del poster, som röra skogsväsendet i allmänhet och 

 hvilka sålunda alls icke äro att hänföra till statens skogar. Dit är att 

 räkna en del kostnader för skogsundervisningen, kostnaderna för skogs- 

 försöksanstalten, kostnaderna för skogsingeniörerna, bidrag till utgifvande 

 af skogslitteratur samt framför allt de betydande kostnaderna för till- 

 lämpningen af de lagar för enskildas skogar, som skogsstaten har att 

 ombestyra.' Dessa lagar äro den s. k. lappmarkslagen, gällande för 

 Norr- och Västerbottens läns lappmarker samt Särna socken med Idre 

 kapell i Kopparbergs län, den s. k. dimensionslagen för Norr- och Vä- 

 sterbottens läns kustland, Gottlandslagen (numera upphörd) samt den 

 s. k. skyddskogslagen. Tillämpningen af dessa lagar kräfva ock ett 

 betydande arbete af den ordinarie skogspersonalen. Men denna per- 

 sonal har äfven att förvalta en hel mängd skogar eller att kontrollera 

 förvaltningen af sådana, från hvilka ingen eller endast en mycket ringa 

 inkomst i form af ersättning för vissa resor tillföres statens skogsmedel. 

 Till dessa skogar äro att räkna 2,715 st. boställsskogar, 575 st. skogar 

 till allmänna inrättningars hemman, 78 st. stockfångstskogar och till 

 bergverkens understöd anslagna skogar, 84 st. häradsallmänningar, alla 

 sådana utarrenderade kronoegendomars skogar, hvilka icke lämna öfver- 

 skott utöfver husbehofvet, samt numera ock städernas skogar.^ Tydligt 

 är, att förvaltningen af alla dessa öfver hela landet spridda skogar skall 

 kräfva en betydlig anpart af äfven den ordinarie skogspersonalens tid. 

 Därför måste ock kostnaderna för denna personal fördelas mellan sagda 

 skogar och statsverkets skogar äfvensom de enskildas skogar, som stå 

 under lagar, hvilka skogsstaten har att tillämpa. 



Oriktigt är ock att, såsom herr P. gör, lägga de ordinarie kostna- 

 derna för skogsundervisningen på statens skogar. Lika oriktigt är att 

 belasta dessa med hela kostnaden för domänstyrelsen. Utom att styrel- 

 sens arbete i hög grad ökas genom förvaltningen af alla dessa förut- 



' I fråga om den s. k. lappmarkslagen, i den mån de till staten inflytande utsynings- 

 afgifterna icke täcka sagda kostnader. 



* Dit skulle ock kunna räknas kronoöfverloppsmarkerna, från hvilka hittills endast 

 iämförelsevis obetydliga inkomster tillförts statsverkets skogsmedel. 



