Skogsvärdsförekingens Tidskrift 1909. h. 2. 



Myrutdikning och skogsbetet. 



Af H. Hegardt. 



Vid Skogsvärdsföreningens exkursion 1908 till trakterna af Angerman- 

 älfven och Indalsälfven hade deltagarna tillfälle att pä åtskilliga ställen 

 studera utdikning af myrmarker. 



Dessa dikningsföretag gåfvo anledning till rätt lifliga meningsutbyten, 

 hvarunder från flera skogsmäns sida den åsikten ganska kraftigt gjorde 

 sig gällande, att dylik myrutdikning för åvägabringande af skogsväxt 

 vore, åtminstone i närvarande stund, illa använd möda, och att de dryga 

 kostnader, som därpå nerlades, bättre kunde användas och behöfvas för 

 kulturändamäl på förutvarande gammal skogsmark. 



Då emellertid flera af ifrågavarande myrar voro af en utomordentligt 

 godartad beskaffenhet, framkastades af undertecknad den tanken, att en 

 utdikning och kultivering af dessa i och för gräsodling skulle vara lö- 

 nande att försöka och att en dylik afdikning och kultur indirekt kunde 

 komma att gagna just skogsväxten. Tanken på myrkultur är ju långt 

 ifrån ny, men det oaktadt torde det kunna erbjuda ett ganska stort 

 intresse att något närmare skärskåda sambandet mellan ett visst slag 

 af myrodling, gräskultur, speciellt gräs-betes-kultur, och skogsbruket. 



liland alla skogens vårdare finnes väl ej mera än en mening om, att 

 allt hvad betesdjur heter borde vara från skogens område aflysta. 



Ur denna uppfattning härleder sig säkerligen den stundom synliga 

 animositeten mellan skogsbrukets män och det rena landtbrukets. 



Men huru få bort betesdjuren från skogen? Det problemet är ännu 

 icke löst, hufvudsakligen på den grund, att en stor del djurägare anse 

 det förmånligt, för att ej säga nödvändigt för kreatursskötseln att hafva 

 tillgång till skogsbetet. Och detta fastän skogsbetet bevisligen för nöt- 

 kreatursafveln i stort sedt är till förfång. Det är en hämsko på dess 

 utveckling. 



Denna skogsbetesfråga gör sig ej enbart gällande i Xorrland utan 

 jämväl inom stora trakter af mellersta och södra Sverige, där isynnerhet 

 (.le mindre brukarna sest fasthålla därvid. 



