104 H. HEGARDT. 



Det är antagligen höga värden årligen, som härigenom gå förlorade 

 för landet i dess helhet, värden, som betingas af den minskade produk- 

 tionen utaf onaturligt stora vidder af svensk jord. Ty i stället för att 

 kreatursstocken borde bidraga till en ökad produktivitet hos marken, 

 vålla de skogsbetande djuren tvärt om en minskning härvidlag direkt 

 af värdefull skogsvara och likaledes direkt en minskning uti ladugårds- 

 och djuralster. Skogsbetet kan ju nämligen på sin höjd tjäna som 

 underhållsfoder för en svag kreatursras, men i de flesta fall icke såsom 

 produktionsfoder. Tillväxten hos djuren och afkastningen af mjölk ni. 

 m. måste på skogsbetet blifva minimal. 



]'å detta förhållande bör man bygga, om man vill söka åvägabringa 

 någon förändring. 



Men skola vi vänta ända till dess alla större och mindre ladugårds- 

 ägare hunnit öfvertyga sig själfva om skogsbetets ringa produktivitet 

 och i följd däraf dåliga ekonomiska utbyte, så torde våra skogsmarker 

 ännu uti generationer komma att blifva hemsökta af dessa ladugårdar- 

 nes tama skadedjur. Öfvertygelsen måste bibringas genom tydligt ta- 

 lande exempel, som förmå visa fördelarna af en annan, bättre driftmetod. 



Likväl, vill man införa något nytt bland vår i sina vanor segt kon- 

 servativa landtbefolkning, så gör man klokt uti att bygga detta nya på 

 dess gamla sedvänjor och bruk. Alltså, försök ej att bekämpa själfva 

 betesgången, den har sitt stora berättigande. Förkasta ej helt ens det 

 gamla fäbodsystemet, hvilket ännu är i bruk på många trakter. Sök 

 i stället att utveckla detta, där det finnes i behåll, och inför förbättrade 

 former däraf på andra platser. Kanske gifvas härvidlag flera sätt att 

 gå tillväga. Ett vore emellertid att för detta ändamål taga vara på 

 odlingsbara myrar, att \p?i ^iXX. ozh vxi, flytta fäbodarna till myrmarkerna. 

 Det är nödvändigheten och fördelarna af en kraftigare och rikligare 

 utfodring, som hittills förmått de rationellt och väl skötta ladugårdarnas 

 ägare att taga sina djur ifrån skogen, och det skall vara denna rikligare 

 utfodring, som kommer att locka de ännu efterblifna till samma steg. 

 Uti skogstrakter finnes i de flesta fall ingen mark sä lämpad att fram- 

 bringa rikligt och godt foder, enkannerligen gräs, som de godartade 

 myrmarkerna, ja, t. o. m. på tämligen rena hvitmossar har det visat 

 sig kunna vara förmånligt att anlägga betesvallar. Torfjord är också 

 särskildt lämplig till gräsodling, och vid nyodling däraf har man där- 

 jämte den fördelen, att afdikningen för gräsväxt ej behöfver och ej ens 

 bör göras så djup som eljest. Den blir följaktligen billigare. Från hu.s- 

 dj ursskötselns .synpunkt vore också förmånligt att odla upp lämpligt 

 liggande myrmarker för att på dessa erhålla goda beten först för alla 

 ungkreatur, hvarigenom framdeles en kraftigare kreatursstam skulle er- 



