Io6 1[. llLGAkDT. 



landtbruk i Norrland är öppnad. Först sedan de gamla gårdarna fått 

 det bra, är tiden inne för bildandet af nya. 



Lägg alltså vid myrodling hufvudvikten vid gräsproduktion med det 

 fasta målet för ögonen att skaffa hela den betande kreatursstammen ett 

 verkligt produktivt gräsbete — pä tyska »fettweide» — under sommarmå- 

 naderna, ett rikligt och godt höfoder under vintern. Detta senare är 

 dessutom särdeles väl behöfligt för den stora mängd af dragare, hvilka 

 hela vintern hafva sin sysselsättning vid alla skogskörslor, och till hvilka 

 vissa år oskäligt dyrt hö måste forslas upp långa vägar nerifrån södra 

 Sverige. Hur skulle det vara att ha en slåtteräng — odlad myr — 

 med ett lagom höförråd för dragarnas räkning här och där i skogs- 

 trakterna. 



På närmare belägna myrar kunde möjligen anordnas kobeten. Ung- 

 kreaturen kunna utan olägenhet drifvas, om så behöfves, dagsmarscher 

 från hemmet till mera aflägset varande betesmyrar. 



På så sätt menar jag borde man i första hand taga vara pä odlings- 

 möjligheterna och flytta fäbodarna till myrmarkerna samt låta skogs- 

 marken bära skog. 



Huru skall detta ordnas, och hvem skall verkställa arbetet? 



Låt oss inte som vanligt börja på att anropa staten. Det är sant, 

 att staten möjligen skulle kunna vid ett och annat tillfälle träda peku- 

 niärt understödjande emellan. Och säkerligen skulle en del af t. ex. 

 torflånefondens pengar kunna användas med mycket bättre resultat i 

 och för anläggandet af en gräsodling på myr än till understödjande af 

 många mer eller mindre tvifvelaktiga torfströaffärer. Liknande torde 

 förhållandet vara med de medel, som anslås till frostländhetens min- 

 skande. Staten har äfven som skogsägare ett direkt intresse af dylika 

 föreslagna myrodlingsföretag, och borde väl på ett och annat ställe 

 föregå med försök i detta hänseende, anlägga betesmarker och slåtter- 

 ängar. Med rätt skötsel kunna sådana marker betala sig, om de ut- 

 arrenderas. Men många andra, såsom bolag, bruk samt större och 

 mindre skogsägare m. fl., kunde troligen i många fall hafva så stora 

 intressen för saken, att de gingo i téten för dylika anläggningar, hvar- 

 igenom småningom djurägarna själfva skulle blifva så intresserade, att 

 de sloge sig samman om gemensamma företag i utdikning af myrar 

 likaväl som annorstädes sker med exempelvis sjösänkningar eller andra 

 gemensamma afdikningsföretag. Markägaren, staten, bolag eller enskild, 

 kunde t. ex. upplåta lämplig myr på viss tids fritt arrende till under- 

 lydande brukare eller byalag ell. dyl. med villkor, att dessa enligt be- 

 stämd fastställd plan gjorde anläggningen och skötte densamma under 

 arrendetiden. 



