102 N. AK ZELLÉN. 



Författaren är mycket emot plantering af ek, om ej mycket af dess 

 moderjord (klimp) tages med »och det iagttages, som i 3:die quartalet 

 af Kongl. Sw. Wetenskaps Academiens Handl. för år 1749 är anteknat^. 



Vi få samtidigt lära, att söndermalda ekollon äro god föda för höns, 

 samt att om man lägger aska af ek uti råtthålen utödas denna ohyra, 

 emedan råttorna blifva »skabbota af denna aska, och sedan dö». — Se 

 Chomels Dictionaire Oeconomique. 2 Del. p. 803. 



Af misteln på ekar och gamla äppelträn »giöres fogellim, at fånga 

 små foglar med». — 



Utan krossade ek-skålar (som sitta om ollonen) och bark af 6 å 7 års gamla 

 ekar påstås med skäl, »at intet godt och fast solläder står att bekomma». — 



»Eken äfwen som tallen utwisa helt artigt sin ålder och stränga wintrar, 

 medelst sina ringar, och det många 100 åren bortåt.» 



Eken blir i vatten svart, säger vidare förf., och fast som sten, passar 

 för vattuledningar. — 



Af ruttnande ekstubbar rökes flundror och malt, under det att alldeles 

 nedruttna stubbar flyttas till trädgården för att göda löklanden. Svampen af 

 ek brukas som fnöske och af barken färga fiskarna sina nät bruna. 



Författaren anger Skepswarfsflugan, Nötpackan, Timbermannen (Cerani- 

 byx), Api, Cosso, samt Dentalio som skadedjur å ekvirke. .Samtidigt med- 

 delar han, att Arch. Linnaus för att få bort dessa snyltgäster rekommenderar 

 svafvelrökning samt stockarnas tjärande. 



Bland andra nyttiga saker, hvartill eken kan användas, uppgifves: pulvri- 

 serade »gäll eller ekäplen, som hafwa sitt ursprung af wissa insecter, när 

 de laggas på sår i munnen, läka dem»; — för blodspottning rekommen- 

 deras vatten, i hvilket de små först utspruckna eklöfven legat; rödt vin, hvar- 

 uti en itänd brand af ekträd utsläckts, är godt för dysenterie ; eklöf kokadt 

 i vatten + spiritu sulfhuris är bra för hudlöst tandkött och lösa tänder; 

 svampen på gamla ekar är värmande och stillar bukref och värk i höften, 

 ränsar gallan, lindrar mjältsjukan, är god för flussar, hufvud och magvärk 

 samt fallandesjukan, frossa, och giftiga djurs bett. 



Ekmisteln är bra för svindel. — Mossa på ekar (Lichen Pulmonarius) 

 är botande för får som hosta. 



Allmogens sätt att »flytte» ek har upprört Rosensten, och han har 

 gnuggat sina geniknölar för att af de dåligt uppkomna stammarna, hvilka 

 sakna hufvudspets och således »aldrig kan stiga i höjden, at blifwa dugeligit 

 til något wirke af wärde, utan purrige och likare törnebuskar än skog», 

 få vackra stammar. Detta tillgår så, att »purrige ekar böra alla huggas ne- 

 dre wid roten, uti första quarteret af nymånen wid vvårens begynnelse, då 

 saften från alla trärötter drifwa upföre som allrastarkast.» — 



Vid sidan af stubben skjuta då vackra och rätt-stammiga telningar upp, 

 »hwaraf man kan häfda och upbinda de bäste wid pålar, såsom uti en trä 

 schola. De andra telningarne skäras ner straxt efter midsommar, uti aftagande 

 måne; så wäxa de icke igen.» — 



Angående bästa sätt för uppdragande af ekskog finna vi, att fyrkantiga 

 såddrutor skola upptagas på 1 alns förband. Rutan göres i aln i fyrkant 

 samt »I qwarter diup». — • I hvarje hörn sättes ett ekollon. I nästa ruta 

 hasselnötter, så ekollon o. s. v. På 10 år utlofvar författaren, att skogen 

 växer så stor, att den sedan kan freda sig själf. — 



