KN STUDIE OKVKU KN I 752 U'l ( ;iFVl:\ IlANDliOK 1 SKOCSSKÖTSKI.. 165 



ning få vi veta, att all kammarduk från Frankrike göres af nässlor. För- 

 fattaren varnar för att ha asken för nära trädgårdar eller åker. Den brän- 

 ner åkern. 



Asklöf är ej bra för hästar och åsnor, men för får är det nyttigt och 

 ganska godt. 



Om någon har susning i öronen, bör han i dem hälla dekokt på askens 

 inre bark. 



Anda fmare är askens lake, ty den gör klara ögon och stärker synen, 

 om ögonen dermed tvättas morgon och afton. >C)m morgonen drucken är 

 god för njurwärk, stärcker hjertat och ränsar hufwudet från upstigande dun- 

 ster»; mot kräftsår lär ljum askelake hjälpa. För vissa fruntimmerssjukdomar 

 rekommenderas utförligt askan, liksom färska asklöf för ormbett. Ormen på- 

 stås sky askar. 



.Xskträdets bark är en af de förnämsta, vi äga, att styrka de slappa 

 delar i kroppen vid blodflytningar, i mattande nattsvett etc. etc. 



F"riska sår sammandragas genast utan dödkött, om man lägger askbark 

 på dem. 



»Dekokt på ask botar hufvudvärk, om man »låter lägga en liten duk 

 på ])annan, som är doppad i denna saft. 



Som vi häraf se, har asken stor medicinsk användning år 1752. 



\'åra dagars asphatande skogsmän få i IX Cap. sin dom, ty hören och 

 darren : 



.\sp föraktas af mången oförståndig, men är wärkeligen ett ganska 

 godt och nyttigt trä — - — . 



J^ § 3 säges: »Det är artigt med Asp, at om man fäller däraf ett gam- 

 malt trä om wåren uti nymånad, så får man ett helt hundrade unga igen, som 

 löpa upp af rötterne, hwilka man allenast behöfwer inhägna och upsnida. 

 hwaraf man lätteligen kan uträkna päfölgden och nyttan af detta trädets 

 plantering. — — — På sådant sätt kunde man pa kort tid uinna den skö- 

 naste löfskog, man någonsin wille begära, som ock efter 5 eller 6 års tid 

 blifwer dugelig til tunneband, rifweskaft, täckning på uthus, humlestänger, löf- 

 hrytning och mera sådant.» — Aspen duger till timring under sågkvarnar; 

 den gröna barken och röken fördrifver syrsor; aspen gifver de dugligaste 

 fjädrar till giller. Aspbark brinner väl och brukas som facklor. 



Sönderstötta aspknoppar + smör gifver skön pomada och smurg håren 

 dermed, så giör det dem wackra . Knopparne användas äfven till balsam, 

 ]Jopuleum. 



iTrädets saft lindrar öruärk, tar bort wårlor och blånader. Löfwen äro 

 goda för gikt. - 



(Väl vore om kala ljunghedar kunde besås med ask för betets skull. "i 



Rönnen kallas runn och angifves som ett vackert träd. Rönnbären 

 duga till att äta och fordra svinkreatur med, som däraf blifva feta och 

 må väl. 



Sidensvansen »fångas bäst medelst låckemat af runnbär». Af bären göres 

 vidare brännvin, och lake på desamma är nyttig för hästar och boskap — 

 »en härlig föda». 



Om alen säges. att lappen tuggar barken »at därmed färga sina skinn 

 röda. 



