174 



IN MEMORIAM. 



Skogsstyrelsen uppslukades af domänstyrelsen med utgången af år 1882. 

 Vid besättande af chefsbefattningen i denna nybildade styrelse kunde B. ej 

 ifrägakomma. Han var nämligen icke landtbrukare, och då vid den tiden 

 statens utarrenderade domäner lämnade större nettoinkomster än statens skogar, 

 borde en jordbrukare stå i spetsen för domänstyrelsen. 



Men B. soulagerades. Några månader sedan chefsplatsen för domän- 

 styrelsen tillsatts, kallades B. till landshöfding i Gäfleborgs län. Han var nu 

 visserligen längre från skogen, men hans ställning i allt fall lugnare. Klandret 



tystnade. De som fördomsfritt be- 

 dömde äfven hans föregående lifs- 

 gärning, satte honom högt. Ett så- 

 dant omdöme, fälldt af chefen för 

 ecklesiastikdepartementet under förra 

 hälften af 1880-talet, innehöll erkän- 

 nande särskildt af B:s rättrådighet. 

 Där ej bestämda lagrum kunde föl- 

 jas, visade B. större sinne för < bil- 

 lighetsskäl ;i än någon annan. 



• B. hade såsom landshöfding ett 

 varmt intresse för sitt län. Dess sko- 

 gar, dess flottleder och dess industri 

 lågo honom måhända närmast. Tiden 

 medgaf ock, att han kunde uppmärk- 

 samma länets ideella intressen. Så- 

 lunda äterupplifvade han Gästriklands 

 fornminnesförening och främjade ut- 

 gifvandet af föreningens »meddelan- 

 den». På Gäfle slott var han en 

 gästfri ståthållare med stora mottag- 

 ningsdagar särskildt vid årsskiftet. 



Afven såsom landshöfding bibe- 

 höll han sin ungdomskärlek för skog 

 och skogshushållning, och han glömde 

 ej de personer i skogsstaten, han förut 

 känt. Erhöll han en nyutgifven publi- 

 kation, skref han och tackade samt 

 uppmuntrade till fortsatt arbete. Och brefven visade, att han läst, hvad han 

 mottagit. Den nyare skogslitteraturen följde han, äfven sedan han som pen- 

 sionär år 1899 flyttat till Stockholm. Därvid skänkte han sin egen rika 

 samling af skogslitteratur till skogsinstitutet. 



Vid Skogsvärdsföreningens möten såg man hans ståtliga gestalt, och helt 

 visst gladde det honom att mottaga val till hedersledamot i föreningen. 



Få äro de, som såsom B. med trohet och nit arbetat för att fylla sin 

 plats i lifvet. Fä äro ock de, som såsom han omfattat de sina med varm 

 tillgifvenhet och hos dem mött samma varma känslor. Förlusten af en son 

 blef fördenskull ett hårdare slag, än han pä ålderdomen mäktade bära. Och 

 sä gick äfven B. ur tiden. Men minnet af hans manliga personlighet lefver. 



Til. Ortetiblad. 



L. A. T. moKKMAN iSii2. 



