iSo 



ANIi. Hlll.MGRF.N. 



Att granen ar ömtålig för senfrosten veta vi, och att granens skott i 

 södra Norrland under försommaren är 1906 i stor omfattning skadades af 

 frosten är äfven kändt', men att de yngsta skotten å vissa ståndorter årligen 

 affrysa torde, äfven om förhållandet är bekant, ej förut vara något närmare 

 studeradt här i landet. 



Om sista årets skott å en gran helt eller delvis afklippas, utväxa hastigt 

 de lägre sidoskotten samtidigt med att en del af reservknopparna utvecklas 

 till nya skott. Upprepas denna behandling år från är uppkommer slutligen 

 en grantyp med särdeles tät krona. På ungefär samma sätt behandlar frosten 



Fot. förf. 



Fig. 3. Af björkpiskning uppkommen granform ä en bränna vid 

 Ö. Fiskåvattnet i Frostvikens socken. 



granarna å vissa ståndorter. Då de unga skotten nå ett stycke utanför den 

 öfriga kronan affrysa de, reservknopparna utvecklas och de lägre sidoskotten 

 utväxa hastigt. På så sätt uppstår den jämna och täta krona, som karaktäri- 

 serar frostskadade granar. 



Dylika granar har jag mångenstädes varit i tillfälle observera sä väl i 

 Jämtlands som Härjedalens fjällskogar. Utefter \-attendragen Kölsbrynnen, 

 Lörän, Lillblekan m. fl. i Lillherrdals socken i Härjedalen finnes en stor 

 myckenhet sådana träd. Inom Jämtland, efter Renan i Ströms socken, efter 



' And. Holmgren. Om frostskador å gran i Norrland sommaren 1906. Skogsvårds- 

 föreningens tidskr. 1907. h. 4 — 5. 



