NACKA ANM \UKNINi;SVAKIlA S lANI ic IRISMI H )II'IK A I K INEK. 



iSl 



liäckar och krinj,' m\rkam(.T a Mulfjalltraktcns skattcljäll \i(l I )im(lcr\attiict 

 samt kriiiji iii\ rar oi li |)ä myrholniar å Ankai-\attnets skog i l•'rost^■ikcns socken 

 111. ti. stallen, har jag funnit, dessa synnerligen tätkroniga granar med tydliga 

 tecken till skottens årliga affrysning. Jag har under åren iqo6 och 07 obser- 

 \crat samma granar och funnit, att skotten frusit under dessa är. I );i häckdalar 

 och m\rar, jämförda med andra lokaler, otvitVelaktigt äro särskildt kalla, och 

 dessa granar alltid uppträda där, synes mig anledningen till trädens abnorma 

 utbildning uppenbar. \'idare har jag gjort den iakttagelsen, att sä godt som 

 alla granar inom ett \isst ej allt för ringa område ä dessa lokaler varit af 

 frosten mer eller mindre skadade. Sa ^■ar exempelvis fallet ä långa sträckor 

 utefter Lillblekan i l.illherrdals socken samt efter Renan i Ströms socken. Kn 

 niyi kenhet af de af mig observerade granarna var af samma t\p som den ä 

 tig. I framställda. Det ä fotografien alliildade trädet, som haller om- 

 kring 7 meters höjd med en .största krondiameter af omkring i meter, står 

 cirka 40 meter frän Renan, hvilket vattendrag genoinflyter en mot NV ö])pen, 

 flack dalgäng, hvars skogar fordom härjats af skogseld och nu bestå af gles 

 björk med en och annan gran och tall. Jag kan tryggt påstå, att det är 

 högst få granar i grannskapet af detta träd, som ej äro skadade af frosten. 

 Fig. 2 visar några frostskadade granar af annan tyji, hvilken typ är syn- 

 nerligen allmän utefter vattendraget Lillblekan i l.illherrdals socken. Då nu 

 alla granar med få undantag ä stora områden efter ofvannämnda vattendrag 

 äro af frosten skadade, och då man måste antaga, att desamma upjikommit 

 af frö från kring\äxande, vidt skilda moderträd, då är äf\en bevisadt — naturligt- 

 vis under förutsättning att växtplatsen är för trakten i öfrigt o\-anligt kall — 

 att dessa träd ej äro mutationer utan ståndortsmodifikationer. Men äfven om 

 alla efter ett vattendrag eller inom ett lokalt köldcentrum växande individ ej 

 äro frostskadade, behöfver detta alls icke bero på olika inre egenskaper hos 

 de olika individerna. Lokala omständigheter kunna gifvet\is \ara anledning 

 härtill. Allmänt torde vara bekant, huru mångenstädes frosten ärligen härjar 

 säden på åkerfälten efter bestämda, skarpa gränser. 



Kn annan ständortsmodifikation, som lätt kunde förblandas med en 

 mutation, synes mig vara den, som framställes å fig. 5. 

 Trädet är kortstammigt, stammen rotgrof, hastigt 

 afsmalnande, de nedre grenarna i förhållande till 

 trädets utliildning i öfrigt ovanligt långa. Träd- 

 formens u])]ikomst framgår af fotografien. Sedan björ- 

 karna, som ]iatvingat granen dess abnorma utbildning, 

 försvunnit oih granskog \uxit upp rundt trädet, torde, 

 om ej saken mycket noggrant studeras, denna gran- 

 form kunna tagas för en mutation. Jag har mången- 

 städes i våra fjällskogar anträffat sådana isolerade Kig. 4. 

 granar, där den skadegörande björken för länge ■'•' genom tjäderns inverlon 



sedan är borta. Kn öfxerxuxen björkstubbe och en "PPl^on^-ie" tallform från 

 , , .._ , , , . , , iToslvikens socken, 



del nalver under markens växttäcke visa dock an- 

 ledningen till formens u])])komst. Den skaciade 



toppen skulle dock kunna gifva en ledning för bedömande af frågan, men 

 med tiden torde nog dennas abnorma utbildning i hufvudsak försvinna. 



1 norra Jämtlands fjällskogar anträffas ofta här och där en egendomlig, 

 k()rtstainini<; tallforni iiu'il fa, langa, oftast s\-agt nedathängande grenar. 1 )enna 



Schematisk teckning 



