PLAN KÖR UNDERSÖKNINf; OM VIRKESTILLGÅNG I SVERIGES SKOGAR. 20I 



(ic u])i)lvsningar, som tuxcringen atser att vinna, kunna erhållas. Dessa u|)i)- 

 taxeringar äro nämligen verkställda efter olika gnnuler, Inarför användandet 

 af dem i samband med linjetaxering pä öfriga marker ovillkorligen skulle men- 

 ligt inverka i)ä resultatens tilUörlitlighet och i hvarje fall rubba undersök- 

 ningens homogenitet. Härtill kommer att äfven om uppskattningsresultaten 

 vore användbara, sä saknas likväl tillväxtundersökningar, hvadan ifrågavarande 

 områden i alla händelser måste öfvergås för erhållande af nödigt undersöknings- 

 material i denna del. Då sålunda någon nämnvärd bes[)aring genom att ute- 

 sluta dessa områden från linjetaxeringen icke kan påräknas, har kommissionen 

 beslutat föreslå, att icke någon del af den ifrågavarande undersökningen byg- 

 ges på sädana äldre upptaxeringar, hvilka dock kunna blifva af en viss nytta 

 .såsom jämförelsematerial. 



Redan vid skogsvårdsstyrelsernas mötes behandling af frågan företeddes ett 

 utkast till undersökningsmetoden, såsom motionären tänkt sig densamma, upp- 

 gjord! af jägmästare Petterson vid Uddeholm. Detta utkast har af kominis- 

 sionen bearbetats och fullständigats och bifogas till detta betänkande ett 

 detaljeradt förslag för undersökningens utförande (se bil. i). 



För Ijestämmandet af den läm])ligaste indelningen af marken, med afse- 

 ende i)ä dess beskaffenhet såsom skogbärande mark, och af skogstyperna, har 

 kommissionen samarbetet med jägmästare Ounnar Schotte och docenten Henrik 

 Hesselman vid Skogsförsöksanstalten. 



Metodens grundjirincip är att öfver hela landet upplägges ett nät af lo 

 meter breda taxeringslinjer, hvarigenom all såväl barr- som löfskog på en 

 viss del af hela landets areal blir i verkligheten noggrant taxerad. -Samti- 

 digt med taxeringen af skogen antecknas markens beskaffenhet. Största svårig- 

 heten har varit att bestämma huru tätt dessa taxeringslinjer behöfde läggas 

 eller, med andra ord, hur stor del af arealen behöfde taxeras, för att felpro- 

 centen måtte kunna begränsas till ett visst maximum. Då skogsmarkens karak- 

 tär i olika delar af landet är väsentligt olika och i de mellersta och sydligare 

 delarna af landet är mycket omväxlande med relativt mindre sammanhängande 

 områden af egentlig skogsmark och däremellan liggande hagmarker, äker- 

 och ängsmark, har det ansetts behöfligt, att i sistnämnda delar en större del 

 af arealen upjitaxeras än inom de förstnämnda, för att felprocenten skall hållas 

 inom samma gräns. Detta sä mycket mer som en större taxeringsprocent torde 

 erfordras, där de som enheter använda taxeringsområdena (landstingsområdena) 

 äro mindre, såsom i södra och mellersta Sverige är fallet. 



Då kommissionen saknat tid och tillgångar att undersöka detta förhållande 

 genom att verkställa fönsökstaxeringar, har kommissionen sökt utreda denna 

 fråga genom att sammanställa tillgängligt material af verkställda fullständiga 

 skogstaxeringar frän olika delar af landet. Huru detta kontrollarbete blifvit 

 utfördt, framgår af bilagda redogörelse (se bil. 2). 



Vid denna utredning rörande taxeringsprocentens behöfliga storlek har 

 kommissionen utgått frän, att resultatet mä anses tillfredsställande, om icke 

 felprocenten öfverskrider 10 % hvarför alla jämförelser afse denna siftra. 



På detta sätt har kommissionen kommit till den öfvertygelsen, att ä un- 

 dersökningsområden af c:a 200,000 hektar endast 0,1 % af arealen behöfver 

 taxeras, för att sannolika felet skall begränsas till 10 X- Ökas taxerings- 

 procenten till 0,5 % synes man pä områden af denna storlek kunna påstå, 

 att samma begränsning af felet blir icke blott sannolik utan nära nog viss. 



