250 SKOGSFÖRSÖKSANSTAI.TENS VERKSAMHET. 



för värt lands skogsbruk. Men flertalet af för skogsvärden viktiga biologiska 

 frågor kan icke lösas på detta sätt. Alla dessa spörsmål angående för- 

 yngringssvårigheter, skogsmarkens degeneration, försumpning, produktions- 

 förmåga etc, med , hvilka man under en .sådan allmän utredning af skogs- 

 typerna oupphörligt stöter tillsammans, innebära en följd af vetenskapliga 

 frågor, för hvilkas lösande fordras alldeles speciella undersökningar efter 

 särskildt utarbetade metoder. Det är på lösandet af dylika frågor, som den 

 botaniska afdelningen, så vidt det gäller skogssamhällena, bäst torde kunna 

 tjäna skogsvården äfvensom vinna den bästa insikten om växtsamhällets biologi. 

 Under den gångna treårsjierioden har också arbetet med sädana frågor alltmer 

 trädt i förgrunden. Afdelningen sysselsätter sig för närvarande mera ingående 

 dels med tallhedarnas, dels med de försumpade skogarnas biologi och mark- 

 förhållanden, men har äfven andra markbiologiska spörsmål under behandling. 

 Jag vill därför öfvergä till en närmare redogörelse för dessa undersökningar. 



Tallhedarnas föryngringssvårigheter. 



De föryngringssvårigheter, som allmänt vidlåda våra norrländska tallhedar, 

 äro väl bekanta bland skogsmännen. Många teorier ha bildats angående 

 orsakerna till denna företeelse, men så godt som inga undersökningar ha 

 verkställts. Man har förklarat orsaken vara renlafvens konkurrens med de 

 unga tallplantorna, renarnas betande under vintern, då de med sina hofvar 

 vid sökandet efter laf förstöra talrika plantor, skaretrycket, som vid snöns 

 smältande pressar ner plantorna mot marken, markens uttorkande sedan skogen 

 afverkats etc. De svårföryngrade tallhedarna erbjuda en ganska enhetlig Ijild 

 inom stora delar af Norrland. Marken är hufvudsakligen betäckt med gråa 

 lafvar, förnämligast Cladina rangiferina och Slereocaiilon [laschale. Risen äro 

 mycket spridda, i rikligare mängd förekomma de egentligen under lågor och 

 äldre kvarstående träd. Pä marken finner man i regel en hel mängd små 

 tallplantor, de ha emellertid icke kraft nog att utveckla sig, utan gä förr 

 eller senare under för allehanda vedervärdigheter. Somliga plantor lyckas 

 dock genomlefva åtskilliga perioder af ett visst stillastående. När de sedan 

 komma i gäng, skjuta de ganska hastigt i höjden. Rikligare uppkomma 

 emellertid plantorna dels omkring kvarliggande tullar och lågor, dels under 

 äldre träd, i synnerhet är det senare fallet på sandhedar. 



För att närmare studera denna fråga utvaldes en ganska typisk tallhed 

 vid Fagerhedens kronojägareboställe inom Piteå revir. Marken utgöres af en 

 älfsandsaflagring, som närmare moränmarken inom ett mindre område öfver- 

 går i rullstensgrus. Skogen afverkades för cirka 50 år sedan med kvarläm- 

 nande af enstaka tallar. Till en början besöktes heden af lapparnas renhjor- 

 dar, men under de sista 15 ä 20 åren ha några renar ej kommit ned till 

 Fagerheden. Inom ett område har heden brunnit, och där finns för närva- 

 rande god ungskog. Inom öfriga delar af heden är föryngringen mycket 

 svag, den finnes dels i glesa grupper, dels under träden. Stora partier af 

 heden äro endast täckta af gråa lafvar. Här finns det emellertid mycket godt 

 om tallplantor, men de äro svaga och ynkliga, och flertalet af dem går förr 

 eller senare under. 



Den första fråga, som underkastades en närmare granskning, var fuk- 

 tighetsmängden och dess fördelning i tallheden. En del af sommaren ig 06 



