BOTANISKA AFDELNINGEN. 



259 



svagt framträda i sluttningens to])Ografi. Ifrån dessa torfmarkcr inpumpas 

 vatten i omgifvande, på ytan torra niorån. Vattencirkulationen i torfmarkerna 

 försiggår i ett under torfven liggande lösare lager mineraljord, hvilande på 

 mera fast morän. (Jmfr fig. 5.) Härigenom åstadkomma torfhildningarna en 

 oupphörlig höjning i grundvattensständet, som i synnerhet i lidernas nedre 

 regioner ger sig tillkänna genom försum])ningar. 



Dessa studier öfver vattnet i liderna synas mig ha gifvit delvis ganska 

 o\äntade resultat. Visa sig de slutsatser, som dragits, i framtiden riktiga, lofva 

 de att länma viktiga |)rinciper för afdikning af myrar och försumpade skogs- 

 marker. 



\'id starkare nederbörd stiger vattnet i samtliga brunnar ganska snart, 

 och under mycket nederbördsrika höstar, såsom augusti 1907, står vattnet öfver- 

 allt nära markytan. Ett närmare studium af det sätt, hvarpå vattnet i brunnarna 

 höjes, kan möjligen gifva en ledträd för att ytterligare klargöra vattnets gäng 

 i moränmark, men må förbehållas en utförligare afhandling i ämnet. Afven 

 en del andra företeelser må där blifva föremål för diskussion. 



Tarf yj_U\ LättgenjomträngligtgnLs 



Svåryaiomträngligt la/jer 



^'•R- 5- Profil genom ett parti af den skogbevu.xna myren. 



En sak finner jag mig dock böra påpeka, då den förut varit föremål för 

 diskussion i litteraturen, nämligen tjälens betydelse. Man har velat framhålla 

 tjälen som ett väsentligt hinder för vattnet att nedtränga i marken, men obser- 

 vationerna från försöksfältet tala ingalunda för denna uppfattning. 



Mycket tidigt på våren, medan ännu snön ligger kvar och myrarna äro 

 frusna, börjar vattnet i brunnarna att stiga, så att dessa vid den slutliga snösmält- 

 ningen l)lifva nästan fullständigt fyllda. Denna företeelse har upprepats åren 

 1906, 1907 och 1908, d. v. s. allt sedan försöksfältet anlades. Afven ett tö- 

 väder på förvintern åstadkommer en liknande stigning. Tjälen hindrar sålunda 

 ingalunda vattnets nedträngande i marken. Någon skulle kanske vilja förklara 

 vattnets stigning i brunnarna pä sä sätt, att smältvattnet samlats på markytan 

 och därefter runnit ned i brunnsröret. Ett studium af det sätt, hvarpå vattnet 

 stiger i brunnarna, vittnar om, att så icke är händelsen. Under vintern händer 

 det nämligen oftast, att de grundare brunnarna torka. Studerar man grundvat- 

 tenskurvans stigande i marken pä våren, visar det sig, att vatten i desssa 

 brunnar ej uppträder, förrän den allmänna grundvattensnivån i marken stigit 

 så högt, att brunnens botten ligger inom denna nivå. 



Synnerligen anmärkningsvärd är grundvattenskurvans hastiga sjunkande i 

 de partier, som äro bevuxna med någorlunda växtlig skog. Man kan ju som 

 orsak härtill möjligen tänka på skogens vattenpumpande förmåga. Märkliga 

 undersökningar ha i det hänseendet utförts i Ryssland af en geolog, Ototskij. 



Skogsvtiräs/oreuin^tns Tidskri/t, igog. jS 



