BOTANISKA AFDELNINGEN 



= 65 



för detta ändamål på ett ingående sätt studerat granen. Arbetssättet har i 

 huhiulsak bestått däruti att inom mindre bestånd undersöka träd för träd och 

 att därvid noggrant aktgifva såväl jiå deras botaniska som rent skogliga egen- 

 skaper. Efterföljande utgör en kortfattad framställning af de därvid erhållna 

 resultaten. En mera detaljerad redogörelse torde ganska snart vara att för- 

 vänta från dr Svi.vÉNs egen hand. 



Inom ett aldrig så litet granbestånd återfinnes i regel ett flertal olika 

 .granformer . Härvid är särskildt att märka, att formväxlingen i nära nog 

 lika hög grad träftar alla granens 

 olika organ. De olika organen 

 synas variera i fullständigt obe- 

 roende af hvarandra. En rent 

 af oändlig kombination af egen- 

 skaper är därför tänkbar. Möj- 

 ligheten att i denna mångfald af 

 former finna en, där alla de för 

 granen såsom gagnträd nyttiga 

 egenska])erna äro förenade, är 

 därför högst i)ätaglig. 



För att en gäng för alla få 

 en fast utgångspunkt för studiet 

 af denna stora formvariation på- 

 börjades hösten iqoy en under- 

 sökning af hvarje granindivid i 

 ett barrblandbestånd i Västergöt- 

 land, Hassle s:n. Fåleberg. Som- 

 maren 1908 fortsattes och af- 

 slutades de föregående höst på- 

 började undersökningarna. An- 

 ledningen, hvarför undersöknin- 

 garna förlades till nämnda ställe, 

 var, att granens här redan förut 

 af dr Svi.vÉN iakttagna stora 

 variation gaf relativt rika löften 

 om vidgad kännedom om gran- 

 formerna. 



I dv \id granundersöknin- 

 garna i Hassle, Fåleberg förda 

 anteckningarna beskrifvas 141 



stycken granar. l'or hvarje individ angifvas förgreningssätt, barrens utseende, 

 kottetyp (res]), kottefjällstyp), stammens höjd och brösthöjdsdiameter samt 

 beskaffenheten af vid brösthöjd taget borrprof; i samband härmed har äfven 

 för hvarje individ antecknats, om stammen var frisk eller rötskadad. För 

 hvarje gran har radietillväxten blifvit upjimätt. Då vid undersökningen blott 

 timmergranar medtagits och dessa i stort sedt kunnat anses ungefär likäldriga, 

 torde de erhållna tillväxtvärdena vara sinsemellan väl jämförbara. För hvarje 

 undersökt gran har antecknats, om den varit relativt friställd eller mer eller 

 mindre undertryckt, ett förhållande som botaniskt sedt ej synes hafva på 

 minsta sätt inverkat på formutbildningen. Påpekas må här äfven, att de i 



L'r Statens sko^sför3uks.instaIts samlintrar- Fot. II- IIi->5tL-MA.N. 



Fig. 7. »Kamgrensgran». Småland, nära Sömmens 

 järnvägsstation. '"/,, 1907. 



