liOIANISKA AFI>F,r,NINr,F.N. 



.67 



narna med kortare kanigrenar». Hos de vid Fäleberg undersökta kamgrens- 

 granarna - återfinnes den starkaste radietillvcäxten hos individ tillhörande en af 

 utdragna kottefjäll med mer eller mindre starkt afsatt smalare spetsparti ut- 

 märkt kottefjällsvarietet, var. acuminala. De undersökta kamgrensgranarna» 

 af var. (uumiiuila visade en medelradietillvä.xt uiuler de sista 50 iiren af 

 I 1 2.6 mm., under det att »kamgrensgranarna» af var. europtea (utmärkt af 

 romhiska eller omvändt äggrunda, i spetsen aftrubbade och mer eller mindre 

 sargade eller 2-klufna kotteijäll utan särskildt afsatt spetsparti) för samma 

 tid visade en medelradietillväxt af 104,0 mm. Hos »kamgrensgranarna» 

 syntes dessutom de mera storkottiga individen öfverlägsna i fräga om stam- 

 mens friskhet (frihet från rötskada). 



{'örutom i Västergötland ha under den si.sta sonunaren granundersöknin- 



^ 



Ur Slatcns skugsUirsuksanstalts saiiilingar. 



Fig. g. Gren från mellersta delen af krona 

 oregelbundna »kanigrenar». 



Fot. N. SvLviix. 



af en »kamgrensgran» med relativt korta och 



1907. 



gar utförts inom olika delar af Norrland, i Norrbotten, Piteå kronopark, i 

 Lule la])pmark, Jockmocks allmänningsskogar, och i Jämtland, Lith, krono- 

 parken Hårkaskogen. A Piteå kronopark ha ett 70-tal granindivid mera in- 

 gående undersökts, \id Jockmock och i Lith ])å hvardera stället ett 20-tal. 

 He gjorda undersökningarna ha gifvit vid handen, att i norra Sverige en del 

 nya förgreningsformer af granen visserligen tillkomma, men att alla eller så 

 godt som alla de från Västergötland förut kända typerna jämväl återfinnas. 

 Och af alla de olika formtyperna synes äfven här den s. k. »kamgrenstypen» 

 inom sig äga de skogligt sedt bästa individen. > Kamgrens -ställningen skulle 

 här till och med kunna sägas angifva en vä.vtligare granform. Särskildt på- 

 taglig har kamgrensgranarnas » relativa frihet från besvärande lafvar visat 

 sig vara. 



