SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1909, H. 4 — 5. 



Om skogsbeskattning. 



Fråga härom har förevarit ä Föreningens för skogsvård årsmöte i sistlidna 

 mars månad, därvid professor G. Cassel höll föredrag i ämnet och däruti ytt- 

 rade, bland annat, att skogens beskattning för närvarande vore mycket otill- 

 fredsställande; att den växande skogens hela värde ej vore inbegripet i fastig- 

 heternas taxeringsvärden; att tillämpningen af bevillningsförordningen i detta 

 afseende vore mycket vacklande, hvaraf följden blifvit, att af skogsafverkning 

 erhölles ringa skattebidrag; att skäl till det låga taxeringsvärdet å fastighe- 

 terna förefimnes, däri att desamma antagligen ej skulle kunna bära ett så högt 

 taxeringsvärde, att skogen däri inginge med sitt hela värde. 



1 dessa omdömen kan man med allt skäl gifva föredragshållaren rätt, 

 och förslag att afhjäljia olägenheterna hafva flerfaldiga gånger förekommit dels 

 hos tillsatta kommittéer och dels äfven hos Riksdagen, men hittills ej ledt till 

 något resultat. För närvarande är en K. proposition om skogsaccis under be- 

 handling hos Riksdagen af huf\aidsakligen samma innehåll som den till 1908 

 års Riksdag aflatna, men af Riksdagen ej godkända propositionen i ämnet. 



Skogsbeskattningen är ett sä svårlöst jiroblem, att det ej är att undra pä, 

 att tillfredsställande reformer i den gällande lagstiftningen i ämnet ej kunnat 

 vinnas. Den däri nu gällande lag är bevillningsförordningen af den 13 de- 

 cember 1907. Vid granskning af dess bestämmelser finner man, att skogsaf- 

 verkning ej omtalas såsom en särskild källa till beskattningsbar inkomst, men 

 att till sådan räknas bland annat inkomst af sågverk. Bland jordbrukets be- 

 skattningsbara binäringar namnes ej skogsafverkning, utan det säges om dessa, 

 att de äro beskattningsbara i den män de icke afse tillgodogörande af eget 

 jordbruks produkter, och därtill har man hänfört afverkning af egen skog, i 

 fall den säljes utan att hafva undergått bearbetning vid sågverk, pappersmasse- 

 fabrik eller annorledes. Upphuggning till ved och kolning i mila synas ej 

 utgöra beskattningsbar rörelse. Vid sådant förhällande måste man antaga, att 

 lagstiftaren ansett afverkad skog vara en jordbrukets produkt, hvars försäljnings- 

 vinst ej är underkastad beskattning, eller med andra ord att afkomst af skog 

 är inbegripen i den inkomst, som jordbruksfastighet anses gifva eller sex pro- 

 cent å fastighetens taxeringsvärde. Detta förutsätter, att den växande skogens 

 värde är åtminstone hufvudsakligen inbegripet i fastighetens taxeringsvärde. 

 Så hafva ock taxeringsmyndigheterna ansett. Bevillningsförordningen synes 

 ock hafva tänkt sig förhällandet pä detta sätt, ty i instruktionen för ta.xerings- 

 myndigheterna nämnas bland de omständigheter, hvilka skola tjäna till led- 

 ning för bestämmande af jordbruks fastighetsvärde: skogens beskaffenhet och 

 beloppet af kö]icskillingen för den under lopjiet af nästföregående fem är för- 

 sålda fasta egendom, dock under förbehåll, bland andra, att i köpeskillingen 

 ej ingår växande gröda, men växande skog namnes ej. I den män växande skog 



SkogsvHrds/breniHgens Tidskr^/t igot). Ig 



