278 DOMÄNSTYRELSEN INFÖR 1 Q08 ARS RIKSDAG. 



län, om han kunde fä inköpa ett visst parti pappersved frän statens därva- 

 rande skogar, samt att styrelsen aftalat med honom om de villkor, som skulle 

 gälla för ett sådant köp. Vidare anförde jag: »Ehuru det för styrelsen var 

 bekant, att då all konkurrens om ett sådant parti pappersmasseved inom dessa 

 nordliga trakter var utesluten, ansåg styrelsen likväl sig icke kunna under 

 hand direkt uppgöra en försäljning af ett så pass stort parti virke, utan öf- 

 verenskom styrelsen därför med köparen, att anbud skulle infordras i öfver- 

 ensstämmelse med de af handlade villkoren. Detta blef sålunda helt och hål- 

 let en pro forma sak, och är hela affären i själfva verket att betrakta såsom 

 direkt atliandlad med sagda köpare. » 



Med lösryckande af den sista punkten frågar nu lektor Starbäck: »Hvar- 

 för infördes annonsen om detta utbud i tidningen, dä aftaren realiter redan 

 var u])pgjordr 



Jag medger, att sagda punkt, om den läses utan sammanhang med det 

 öfriga, kan ge anledning till den af lektor Starbäck framställda frågan, och 

 jag beklagar, att den blifvit sä afifattad, att missförstånd kunnat uppstå. Lä- 

 ses dock punkten tillsammans med föregående, här ofvan relaterade punkt, 

 och än mera, om det hela rörande denna sak läses i ett sammanhang, torde 

 framgå, att det endast är i fråga om de i Tidning för leveranser m. m. in- 

 förda 7'illkoieti, som jag menade, att aftaren kunde anses såsom afhandlad med 

 den ifrågavarande köparen. Rörande prise/ hade däremot icke alls talats med 

 köparen och detta just därför, att det öfverenskoms med honom, att anbud 

 därom skulle infordras i öfverensstämmelse med de afhandlade, förut omnämnda 

 villkoren. Hade styrelsen ansett sig kunna direkt afhandla äfven om priset, 

 hade gifvetvis infordrande af anbud genom annons icke kunnat ifrägakomma 

 Dä styrelsen ansåg sig veta, att anbud från annan spekulant icke vore att 

 vänta, blef det ju en pro forma sak att genom annons i tidningarna infordra 

 anbud frän denna spekulant i stället för att säga ät honom att direkt bjuda 

 det pris han pä grundval af de omnämnda villkoren kunde betala. Att an- 

 bud ansågs böra infordras genom annons, ehuru styrelsen trodde sig veta, att 

 konkurrens icke var att förvänta, berodde därpå, att sådant tillvägagångssätt 

 äfven i detta fall ansågs mest öfverensstämmande med k. förordningen den 

 17 nov. 1893 angående statens upphandlings- och entreprenadsväsende m. m. 



Med detta torde äfven den 2:dra frågan kunna anses besvarad. Den ly- 

 der nämligen: »Om domänstyrelsen brukar göra utbud genom pro forma-an- 

 nonser, hvilka omständigheter skola föreligga för att domänstyrelsen skall 

 anse ett sådant tillvägagångssätt vara det, hvarigenom statens och allmänhe- 

 tens intressen bäst tillgodoses?» 



En sådan annons blir ju icke pro forma i annat fall, än att endast en 

 spekulant anses finnas. Statens och allmänhetens intressen torde äfven i så- 

 dant fall blifva bäst tillgodosedda, om anbud genom annons infordras, ty det 

 ligger ju dock inom möjlighetens gräns, att man misstager sig, och att köpare 

 frän alldeles oväntadt häll uppträder. 



Karl Fredeiiberg. 



