FRÄN SKOGSVÅRDSSTYRELSERNA. 289 



Skogsvärdsstyrelsen sökte därefter med Storm träffa öfverenskommelse 

 om markens återställande i skoghärande skick. Dä detta icke lyckades, 

 instämde styrelsen Storm till l''rösåkers häradsrätt med yrkande, dels att 

 (li't af Konungens hefallningsliafvande meddelade förbudet mätte fastställas 

 att tills \idare bestä, dels ock att Storm mätte för])liktas att återförsätta 

 marken i fullt skoghärande skick i öfvcrensstämmelse med synemännens utlå- 

 tande och ett särskildt af styrelsen iip])rättadt förslag vid äfventyr, att sådant 

 hnge ske genom styrelsens försorg ])å Storms bekostnad. 



Storm bestred käromälet och iippgaf, att Jansson \id afverkningsrättens 

 up|)latande ensam åtagit sig ans\ar för skogsätervä.xtens betryggande. 



Jansson inställde sig såsom mellankommande part och anförde: Ifråga- 

 varande skogsskifte hade under den tid af omkring 200 år, Jansson och hans 

 förtäder innehaft den fastighet, Inartill skiftet hörde, städse utgjort gärdens 

 betesmark, hvartill dess läge intill Saltsjön och närbelägcnhet till byn gjorde 

 ilet särskildt lämpligt. Därför funnes ock å skiftet U[)pförd en sommarladu- 

 gärd. .Andra beteshagar saknades ä Janssons hemman. Till detta hörde ett 

 annat, större skogsskifte, beväxt med äldre, för hemmanets behof fullt till- 

 räcklig skog. Jansson anhöUe, att, på sätt han afsett vid försäljningen af 

 afvcrkningsrättcn, ifrågavarande skifte måtte få afsättas till betesmark, och 

 \rkade ogillande af skogs\årdsstyrelsens talan. 



Jansson lät såsom vittnen höra två hemmansägare, af hvilka den ene 

 liiträdt Walhno \id dennes undersökning. Vittnena berättade sammanstäm- 

 mande: Kfter Inad de såsom närboende hade sig bekant, vore Janssons 

 uppgifter i målet riktiga. Mänga hemmansdclar i orten hade i förhållande 

 lill sin storlek vida mindre växande skog än den skog, som funnes kvar ä 

 Janssons egendom. Emedan betydande delar ä det omtvistade området vore 

 stenbundna, erfordrades området i sin helhet för beredande af nödig betes- 

 mark ät ägarens hemdjur. — Det ena vittnet tillade; Om än området på 

 grund af sin stenl)undna beskaffenhet icke kunde i och för sig anses syn- 

 nerlig läm])ligt till betesmark, kunde läm])ligare sädan icke erhållas ä Jans- 

 sons egendom. Området vore lörty för ägaren hänförligt till nödig lietes- 

 mark för hans hemdjur. 



Häradsrätten yttrade i utslag d. 20 mars 1907, att enär Jansson, hvilken 

 vore ägare till det område, hvarå Storm utöfvat ät honom uii])läten afverk- 

 ningsrätt till skog, såsom mellankommande |)art i mälet förklarat sig vilja 

 bruka ifrågavarande område till nödig betesmark för hemdjur, 



samt Jansson genom hvad i mälet förekommit finge anses hafva skäligen 

 styrkt behofvet och lämjiligheten af berörda marks användande för sådant 

 ändamål ; 



alltså och dä verkställande af de af skogsvårdsstyrelsen äskade åtgärder 

 lör betryggande af skogsäterväxt ä marken u]i|)enbarligen komme att hindra 

 dess brukande till betesmark, 



funne häradsrätten styrelsens i målet förda talan icke kunna bifallas 

 och förklarade i följd däraf, att det enligt Konungens befallningshafvandes 

 beslut gällande förliud mot all afverkning ä omstämda området skulle u]i])höra, 

 sä snart häradsrättens utslag tagit ät sig laga kral"t. 



Skogsvärdsstyrelsen anförde besvär i Svea hofrätt, som (herrar al Klinte- 

 lierg, Klom, Helling och Murray) fann (ex. inc.) i utslag den 14 maj 1907 

 >käl ej \ara anfördt. som föranledde ändring i öfxerklagade utslaget: i följd 



