KOLBEFRAKTNING. 309 



Uet vore därför önskligt för kolhandeln, att alla vagnar ändrades 

 till rakgaflade och märktes med det hektolitertal, som vagnen lastar vid 

 struket mått, samt att statens justerare af mått och vikt kontrollerade 

 alla vagnars rymd i samma ordning som andra mått. 



Angående styrelsens beslut, att vikten af en hektoliter träkol från 

 I oktober 1906 skall beräknas vara 15 kg., vill jag ej förneka, att kol 

 kunna hålla denna höga vikt, när de under vidriga omständigheter varit 

 lagrade under bar himmel. Genom bättre tillgång på vagnar och bättre 

 tåganordningar, har nu procenten af kol, som i brist pä vagnar måst 

 uppläggas, afsevärdt gått ned, för föregående vinter knappt 2 % mot 

 ända till 45 °, vissa är förut. Kolen blifva således ej mera, i samma 

 utsträckning som förut, utsatta för luftens fuktighet. Det torde därför 

 vara satt utom allt tvifvel, att en medelvikt af 15 kg. icke motsvarar 

 verkligheten; särskildt blifver detta förhällandet, sedan kohignskol, som 

 lättare än skogskolen kunna skyddas för nederbörd, till betydande del 

 ingå i vårt lands kolfångst. 



En profvägning af ugnskol, som ägt rum i vinter och omfattar 4,170 

 hektoliter, visar en medelvikt af 12,8 kg. I medeltal voro dessa kol lag- 

 rade flera veckor i fria luften. 



Då vikten af kol faktiskt varierar rätt betydligt, har det sina svå- 

 righeter fä fastställd en medelvikt, som i stort sedt öfverensstämmer med 

 verkligheten. 



Jag tillåter mig dock föreslå, om nuvarande system fortfarande skall 

 användas, att profvägningar af träkol måtte vidtagas genom kungl. järn- 

 vägsstyrelsens försorg och i närvaro af ombud för trafikanter, som utses 

 af järnkontoret. 



När emellertid vikten af träkol är så varierande, kan det verkligen 

 ifrågasättas om fraktberäkningen bör bestämmas efter samma grunder, 

 som hittills skett. Mig synes det vara mera rättvist, att hvarje lastad 

 vagn vägdes på aflastningsorten, eller för att detta ej skulle medföra 

 för stora omkostnader, vid närmaste större station, och att frakten sedan 

 utginge efter den verkliga vikten. 



I sin förut omnämnda inlaga till Kungl. Maj:t, synes kungl. järn- 

 vägsstyrelsen ej vara främmande för denna tanke. Den säger där: »Då 

 järnvägsstyrelsen måste i fråga om kol liksom i fråga om allt annat, 

 räkna med godset i det skick, hvari detsamma vid lastningen befinner 

 sig, har det synts styrelsen mest rättvist bestämma vikten af i hl. kol 

 till 15 kg.» Jag kan emellertid ej underlåta att använda uttalandet som 

 ett utmärkt motiv för mitt förslag. 



Styrelsen framhåller i sin inlaga, att trafikanterna »sedan cirkuläret 

 af 6 juli 1906 trädde i kraft — i stort sedt åtminstone ej skulle blifva 



