SKOGSARBETARNAS STALI.NIXG OCH I.Fl-NADSKORHALI.ANDEN I NURRLANI>. 329 



matla<^ningen, hvilken jämte sina matbestyr kunde liälla snyggt och 

 varmt i kojan. De, som äro liknöjda för vidare matanordningar, skulle 

 vinna mest därpå. Att mötas af en rykande potatisgryta, när man kom- 

 mer luingrig hem frän skogen, är ju härligt. Potatis och svagdricka äro 

 nog hvad skogsarbetaren saknar mest. Ärt- och fruktsoppor skulle vid 

 en gemensam mathållning kunna komma på bordet hvar dag, nu tillhöra 

 de sällsyntheterna och komma endast före på någon sön- eller strejkdag. 



Det torde dock möta många om och men att drifva igenom en 

 d)lik gemensamhet, synnerligast där kojlaget består af folk från vidt 

 skilda håll. V^anor och anspråk be- 

 tyda så mycket. Arbetarna äro ock 

 rätt själfviska, de äro noga med »skea- 

 gängen» och unna icke andra mer än 

 sig själfva. 



I denna vinter har gemensamhets- 

 tanken kommit fram litet hvarstädes, 

 och synas i allmänhet de äldre ar- 

 betarna vara för, men de yngre emot 

 gemensam kosthållning. 



Innan jag går vidare för att be- 

 handla de permanenta skogsarbetar- 

 nas ställning, vill jag sammanfatta 

 min syn på förhållandena. 



Jag finner desamma nöjaktiga på 

 de orter, där jag verkat, med de för- 

 behåll jag kommer med längre fram. 

 I öfre Norrland på de stora vidderna 

 långt från färdvägar kunna nog en 

 del berättigade anmärkningar göras 

 mot kojorna, enligt hvad jag inhämtat 

 af kamrater i dessa trakter. Jag tänker, 



att kojorna där äro ungefär som de voro i nedre Norrland för en 20 

 år sedan. Sedan dess har det gått mycket framåt här nere, och jag 

 förmodar, att det äfven går framåt norrut. Gamla vanor omläggas lätt, 

 där järnvägen går fram, men hälla sig längre i obygder. 



En sak vill jag dock framhålla, nämligen önskvärdheten, att alla 

 kojbyggnader uppföras af skogsägaren. Vi stå inför en omläggning af 

 vårt skogsbruk, eller rättare sagdt, vi spåra en ansats af hushållning och 

 vård äfven för Norrlands skogar och däraf följer, att vi behöfva folk på 

 skogarna mera ständigt än förut. De baracker, som behöfvas för virkes- 

 drifningar om vintern, kunna ofta ligga så till, att de kunna användas 



lik'. 5- 



lE 



HE 



d 



fA 



KkUlailskonstruktioiRT tor 

 skogskojor. 



