SKOGSARBETARNAS STÄLLNING OCH LEFNADSFÖRHÅLLANDEN I MlKKLANII. 335 



skiil att förkasta den s. k. viirmlandskojan med eldpall i inidten. När den 

 bygges riktigt, iir den bäst af alla kojor. Kring den stora eldpallen få alla 

 rum att laga sin mat äfvensoni att torka sina väta kläder. (Jm proportionen 

 mellan eldpallens storlek och höjd och öppningens i taket storlek och dörrtrös- 

 kelns höjd ärc) de rätta, så röka dessa kojor icke in. De äro dä varma 

 och behagliga ot h äfven hygieniska. Den öppna skorstenen är, såsom inle- 

 daren framhöll, en säker ventil för den förskämda luften. Jag har också, då 

 dessa kojor varit rätt byggda, gifvit dem företräde framför andra kojor. Kn 

 förbättring vore likväl att förse dem med en förstuga, så att den kalla luften 

 icke direkt må träffa dem, som ligga närmast dörren. Denna förstuga kunde 

 då användas till förvaringsrum för matvaror m. m. 



Såsom jag förut sagt, tror jag icke, att det är lämpligt att utfärda 

 några bestämmelser om, huru kojorna skola byggas. Men om det skulle an- 

 ses önskligt, att något därom bestämmes i syfte att fa dem bättre, ber jag att få 

 föreslå, att mötet ville uttala sig för, att såväl kojorna för arbetarna som stallen 

 för hästarna skola vara försedda med vattentäta yttertak och hafva fönster. 

 Jag tror för min del, att detta skulle vara fullt tillräckligt. 



Inledaren har omnämnt arbetarnas mathållning och därvid framhållit 

 svårigheten att få en gemensam mathållning till stånd, och jag ber att där- 

 uti fä instämma med honom. Så önskvärdt det än skulle vara för arbetarna 

 att få en mera omväxlande kost och slippa att själfva laga maten, så tror jag, 

 att det praktiskt skulle möta stora svårigheter att fa denna fråga ordnad till 

 arbetarnas egen belåtenhet. 



Vidare har inledaren framhållit önskvärdheten af, att skogsägaren själf 

 uppför kojorna, och därvid särskildt betonat, att detta borde gälla äfven kro- 

 nan, och framhölls såsom skäl härför, att köparna så sent få veta resultatet af 

 auktionerna, att de icke hinna uppföra kojorna, innan marken blir frusen. Jag 

 undrar verkligen, om det förhäller sig så. N'u hällas auktionerna i regel 

 omkring den i oktober. I mänga fall fär köparen samma dag reda pä, huru- 

 vida hans anbud antagits, i andra fall får han det inom ett par, tre dagar, 

 men i regel dröjer det åtminstone icke längre än en vecka, förrän han får 

 vetskap om, huruvida hans anl)ud blifvit antaget. I några län kan det dröja, 

 rätt länge, innan det skriftliga auktionsprotokollet aflämnas af Konungens be- 

 fallningshafvandc. Men sä vidt jag vet, bruka vederbörande jägmästare lämna 

 köparen tillfälle att uppföra sina kojor, sä snart det blir bekant, att hans an- 

 bud antagits, naturligtvis på köparens egen risk. Under sådana förhållanden 

 tror jag, att det i de flesta fall går för sig för en köpare att uppföra kojorna, 

 innan marken blifvit frusen. 



Inledaren yttrade vidare, att kojorna \m kronoparkerna äro sämre än på 

 enskilde skogsägares mark. Huru det i sagda afseende är i öfre Norrland, 

 känner jag icke så noga till. Det är ju där stora arealer, och jag har där 

 hittills mest hållit mig på kronoskogarna. Att kojorna där uppe äro dåliga 

 på kronans skogar, är nog sant, men de torde vara lika dåliga pä de en- 

 skildes skogar. I Hälsingland äro dock kojorna pä kronans i)arker — om 

 det icke förändrat sig pä de sex är jag varit därifrån — lika väl uppförda 

 som på de enskildes skogar. Jag vill, samtidigt som jag konstaterar detta 

 förhållande, göra de bolag, som i allmänhet äro köpare på kronoparkerna 

 därstädes, min honnör därför. 



Man kan tycka, att det icke bör vara något hinder för kronan, att själf 



