SKOGSAKHKIAKNAS STAI.I.MNf; OCH LEKNADSFÖRÄHI.I.ANDEN I NORKLAMJ. 339 



Doktor llcssclinnii: 1 likhet nieil d:r Andersson vill jag vända mig mot 

 generaldirektör Fredenberg och inledaren. I)e tyckte, att det är bra, som 

 det är, och att skogsarbetarna trifvas i kojorna. Men ser man på det all- 

 männa hälsotillståndet i Norrland, så skall man finna, att reumatism och tu- 

 berkulos hafva en fruklansvärdt stor utbredning där uppe. I-ifvet i skogs- 

 kojorna är säkerligen härvidlag en bidragande orsak. Ar det dä klokt att 

 i( kc göra något väsentligt för att förbättra skogsarbetarens bostadsförhållanden 

 blott för att spara några tusen kronor på anslaget till skogsskötseln, då vi 

 sedermera, då han blir sjuk, få bekosta honom sanatorievård och se till, att 

 han, då han blir nedbruten af reumatism, får sitt lifsui)pehälle ])ä annat sättr 

 Alla läkare äro öfverens om, att detta hårda skogslif i hög grad förbereder 

 arbetarens kropp för reumatism och tuberkulos. Ju mera man kan göra för 

 att icke göra arbetarna mottagliga därför, desto större tjänst gör man ät sam- 

 hället. Jag kan icke inse, hvarför det skulle vara olämpligt, att staten ut- 

 färdade vissa föreskrifter angående skogskojors byggande, då det anses fullt 

 pä sin plats att i stadssamhällen göras vissa föreskrifter angående bostäderna. 

 Tack vare de föreskrifter, som här äro utfärdade, äro bostadsförhållandena i 

 Stockholm mycket drägligare nu än förut. Man har nu hindrat folk att bo 

 i källare och pä vindar. Vi hafva därvidlag i någon mån genom föreskrifter 

 ernått en förbättrad ställning. Det gäller här icke blott en ren skogsekono- 

 niisk fråga utan en stor social fråga, icke endast i afseende ä ordnandet af 

 en samhällsklass' intressen utan äfven från hygienisk syn|)unkt sedt hela sam- 

 hällets. Man hör ofta, dä det talas om hygien, att läkarna uträtta sä myc- 

 ket och rädda den ena människan efter den andra, men att detta leder till 

 släktets fysiska för-sämring. (iranskar man de framstående hygienicis under- 

 sökningar, som intressera sig för denna viktiga fråga, finner man, att ju mera 

 de hygieniska förhållandena förbättras, desto större l)li utsikterna att franialstra 

 en lifskraftig arbetarestam. Detta är en fråga, som härvidlag icke bör förbi- 

 ses. Det är således icke i de länder, där de hygieniska förhållandena äro 

 sämst, som vi päträfta en lifskraftig befolkning, utan det är tvärtom i de län- 

 der, där de hygieniska förhållandena äro bäst ordnade, som lagen om det 

 naturliga urvalet gör sig kraftigast gällande i en för släktet fördelaktig rikt- 

 ning. Jag tror, att dä det är fråga om att motarbeta reumatism och tuber- 

 kulos, är det klokt att tänka på, i hvad män man kan underlätta skogsarbe- 

 tarnas lefnadsvillkor. Det spelar en stor roll för, att det svenska folket må 

 lilif\a ett fysiskt och intellektuellt lifskraftigt folk. 



Häradshöfding Kronliiiid : I likhet med inledaren tror jag, att förhållan- 

 dena i Dalarna och södra Norrland äro ganska tillfredsställande. Det är 

 väl antagligen därför, att man där träffar pä de stora kapitalstarka bolagen 

 med deras bättre skogsvård och mera ordnade förhållanden i allmänhet. Men 

 däremot tror jag, att förhållandena i öfre Norrland och särskildt inom kro- 

 nans områden lämna mycket öfrigt att önska. Hvad jag själf sett och hört 

 andra vitsorda gifver mig en bestämd öfvertygelse om, att bostadsförhållan- 

 dena vid afverkningarna på kronoparkerna äro ytterst dåliga. Kojorna äro 

 trånga och osunda med 7 — 8 man i en koja, som borde rymma endast en 

 eller ett par. 



Vidare beskrefs i korta, drastiska drag arbetarens lif, strängt arbete i 

 triska luften om dagen, ett skrofmäl vid hemkomsten till kojan på kvällen 



Skpgsxuiräs/oreitiitgcns Tidskri/t tgog. 23 



