34° 



DISKUSSION. 



och sedan sofva som en stock. Men skogsarbetaren behöfver också något 

 annat än att föra detta rent djuriska lif. Han behöfver på aftonen skrifva 

 bref, läsa en bok och något annat. Jag tror, att kronan beträffande krono- 

 parkerna i öfre Norrland har den största skyldighet därvidlag. Man måste 

 tänka sig, att afverkningen där utföres på kort tid och icke innebär någon 

 uppmuntran för köparen att göra någon större uppoffring, utan vill man fordra, 

 att bostäderna blifva någorlunda drägliga, får kronan såsom arbetsgifvare och 

 skogsägare draga försorg om, att de blifva bättre. Kronan kan antingen själf 

 bygga eller också vid upplåtandet af afverkningen föreskrifva, huru kojorna 

 skola byggas. De kunde lämpligen byggas efter en normaltyp, som kunde 

 blifva uppställd. 



En annan fråga, som generaldirektör Fredenberg berörde, var rörande 

 skogstorpen. Det är sant, att en del torp äro utmärkta. Jag har själf rest 

 och sett åtskilliga i Arvidsjaurs socken, men jag har också träffat skogstor- 

 pare och fått en del skrifvelser frän sådana, som klagat i åtskilliga afseen- 

 den. De hafva klagat öfver den korta upplätelsetiden och den osäkra fram- 

 tiden, samt att de på administrativ väg kunna skiljas från besittningsrätten. 

 De, som träffas däraf, förebara med eller utan skäl administrativt godtycke. 

 De klaga äfven öfver, att deras torp äro lagda isolerade långt från allmän 

 väg och bygd, och detta gör det svårt för torparen att taga sig fram. Så 

 icke är det helt och hållet blomstermålningar man skall göra, då man talar 

 om skogstorpen. 



Mitt slutord är det, att kronans intresse i öfre Norrland skall föregå 

 med afseende på bostadsfrågan, som är så viktig, såsom den siste talaren 

 framhöll, ur hygienisk och social synpunkt. 



Doktor Frans Kempe: Jag instämmer med doktor Hesselman däri, att 

 lagen om det naturliga urvalet gör sig särskildt kraftigt gällande i Norrland. 

 Men så är förhållandet icke blott i afverkningskojorna utan äfven och kanske 

 i ännu högre grad i bondens eget hem. Vid ett besök i en bondstuga i skogs- 

 bygden skall man finna dessa invånare sammanträngda i ett enda rum, vägg- 

 fasta sängar, ofta i tvä etager, en stor spis, där elden brinner hela dygnet 

 om, och barn i blotta linnet. Och då man vintertiden far genom de norr- 

 ländska skogsbygderna, kan man fä se barbenta ungdomar på förstugubro- 

 arna äfven om temperaturen sjunkit till 30 grader under noll. Jag har ock 

 sett barn vintertiden göra sin toalett i fria luften och icke endast friska barn 

 utan äfven sjuka. 



Vill man mildra lagens verkningar, far man därför icke nöja sig med 

 att förbättra afverkningskojorna, man måste söka förändra skogsbefolkningens 

 hela lefnadssätt. I ett fall vill jag helt instämma med inledaren, nämligen 

 däri, att som afverkare böra antagas endast fullt friska personer, samt att, 

 därest sä sker, faran för, att folket skall fördärfva sin hälsa i afverkningsko- 

 jorna, är ringa. 



För mig ligger emellertid lösningen af denna fråga däri, att sä mänga 

 egna hem som möjligt skapas genom att använda de odlingslägenheter, som 

 finnas på skogarna. Men det är icke lämpligt, att dessa hem ligga isolerade. 

 Man bör därför använda endast sådana odlingslägenheter, som lämna tillfälle 

 till bildandet af åtminstone ett par egna hem, ty, såsom inledaren framhållit, 

 blir trefnaden då större. De arbetare, som bebo dessa hem, skulle hafva 



