34 2 DISKUSSION. 



Punkt 3. Tvä fönster af minst i Q meters yta insättas i kojan, och på 

 kortväggarna uppslås skåp till förvaring af matvarorna, hvarjämte framför 

 fönstren placeras bord af britsarnas längd. 



Att två fönster skulle behöfvas eller ens vara till någon nytta, har satts 

 i fråga. För de minsta kojorna kan denna fordran ej anses behöflig, men för 

 kojor af mera än t. ex. 20 Q-meters golfyta måste dock tvä fönster påfor- 

 dras, utom för belysning äfven för beredandet af plats för ytterligare ett bord, 

 så att arbetarna kunna fä intaga sina måltider, anständigt placerade som 

 andra hyggliga människor. 



Pnnkl 4. För matlagning och uppvärmning insättas i kojan en eller i 

 större kojor tvä järnspisar med plätskorsten. 



Härigenom skulle bl. a. den stora fördelen \innas, att brasan på eld- 

 pallen finge ligga orörd, så att ej, som nu är förhållandet, eldbränderna be- 

 höfde skrapas ut på eldpallens kanter vid matlagningen, h varigenom inrök- 

 ningen blir som allra besvärligast. Järnspisarna kunde gärna tagas tämligen 

 smala, men af tillräcklig längd för 3 — 6 stekpannor eller annan köksattiraljs 

 placerande efter hvarandra. Då arbetarna kommit så långt på kooperatio- 

 nens till synes så smala väg, att de insett fördelarna af gemensam hushåll- 

 ning, kunde naturligtvis vissa förenklingar göras. Detta ordnande af utspis- 

 ningsförhällandena äro att betrakta som ett mycket viktigt led i sträfvandet för 

 förbättring af skogsarbetarnas ställning, och detta ej blott ur hygienisk utan 

 lika mycket ur ekonomisk synpunkt. Att ett större arbetslag med fördel kan 

 aflöna särskild kock är säkert, men detta är en fråga, som lämpligast löses 

 på öfvertygandets väg. Att ålägga arbetsgifvaren att hålla köksbiträde torde 

 svårligen kunna gå för sig. Sannolikt kommer utvecklingen att leda dit, då 

 behofvet af en fullt duglig arbetarestam gör sig mera gällande än under nu- 

 varande förhållanden, då skogsafverkningen aflösts af en rationell skogsvård. 



Punkt 5. Liggbritsarna afdelas i skilda sofplatser af minst 70 cm. bredd, 

 och hvarje sofplats förses med halmstoppad madrass och kudde. 



Denna fordran får icke i något hänseende blifva föremål för nedprut- 

 ning; om något kan med fullt fog begäras, är det väl detta, att arbetarna 

 efter ett ansträngande slit i köld och snömassor skola hafva rätt att få till- 

 fälle till ordentlig hvila på ett drägligt ordnadt läger. Nu är det odrägligt 

 ordnadt; någon tillstymmelse till madrass har jag aldrig lyckats fä se i en 

 skogskoja — trasiga säckar och täcken samt möjligen en hötapp som hufvud- 

 gärd, det är allt! Man säger och det med visst fog, att arbetarna helst vilja 

 ligga »som sillar» för att bibehålla någon värme. Rimligt nog; men om ge- 

 nom kojans omsorgsfullare uppförande kölden någorlunda kan hållas ute, finns 

 intet skäl att bibehålla detta ohygieniska sammanpackningssystem. Det har 

 talats om arbetarnas uppfostran som enda hjälpmedlet; ja väl, men för upp- 

 fostran och undervisning behöfves undervisningsmaterial och praktiskt sådant. 

 Visa arbetarna, att de må bättre af att ligga ordentligt än att packa ihop 

 sig som en grishop, visa dem, att de kunna fä både bättre lagad och mera 

 varierande mat för kanske halfva priset, om de kunde förmå sig till att ordna 

 gemensam mathållning, gör klart för dem, att inrökningen ingalunda är ett 

 nödvändigt ondt, och att äfven en skogskoja kan se ut som en bostad för 

 människor. — Ja, det är undervisning. En sådan metod är något dyrare 

 än tryckningen af hygieniska förhållningsregler, det är sant. I detta fall 

 ligger ingen närmare än arbetsgifvaren att bekosta undervisningsmaterialet. 



